202 
värd ombytlighet, nog lätt förbigått de reformertes behand- 
ling af nämnde konung. Men mensklighetskänsla och natur- 
ligt medlidande togo ut sin rätt hos upplyste och ädlare per- 
sonligheter. Detta visade sig isynnerhet uti den förändrade 
ställning som den bekante Paul Rabaut, protestanternes främ- 
ste man efter Courts (+ 1760) bortgång, intog. Ehuru stå- 
ende under edikternas hot, trädde han upprepade gånger i 
personlig beröring med mäktiga personer, för hvilka han 
förde sina trosförvandters talan, ja, han uppsöktes af dem. 
Så framräckte han personligen en skrift åt markis Paulmy 
d'Argenson, som i en beskickning af regeringen besökte Lan- 
guedoc 1752, och några år senare begaf han sig inkognito 
på kallelse till Paris, der han hade hemliga konferenser med 
prinsen af Conti af det kungliga huset. Och under de föl- 
jande åren tilltogo sådana förbindelser, liksom å andra sidan 
Courts son, Court de Gebelin, i sjelfva hufvudstaden förde 
de förföljdes talan. 
Men den mäktigaste beskyddaren framträdde, såsom 
bekant, i Voltaire, då han tagit sig den olycklige Jean Calas” 
och hans familjs sak an och med sitt snilles skärpa angripit 
intoleransen. Hans satir, hans skoningslösa angrepp för- 
mådde mera än såväl filantropiskt sinnade aristokrater som 
parlamentsmän, ty han hade tidsandan såsom medhjelpare. 
Väl inträngde han icke i protestantismens väsende, hvilket 
såsom sådant med indifferens af honom uppfattades, men han 
banade väg mera än någon annan för den yttre fördragsam- 
heten. Efter predikanten Rochettes och hans medfångars 
samt Calas” afrättning i Toulouse (1762, 19 febr. och 10 
mars) var den svåraste tiden för protestanterne förbi och de 
kunde med hopp om seger skåda framåt. 
Sjuåriga krigets olyckor, försinandet af alla materiella 
källor och regeringens svaghet i förening med de nya idéer- 
nas allt mera öppna framträdande under nordamerikanska 
frihetskriget bröto omsider ner de sista hindren, trots kle- 
resiets ännu i det yttersta fortsatta motstånd. 1787 omsider 
medgafs borgerlig existens, Pétat civil, åt calvinisterne och 
sist, efter revolutionens utbrott, proklamerades d. 23 augusti 
