VeteiLskapliga mecldelauden. 



Om deR elektriska nrladdii ingen i polarljuset ocli 

 Polarljusspectrum. 



Af ^e 1 i IM I. e m s t v <"» m. 

 I. 



Ooi deu elektriska iirlaildiiiugeii i polarljuset. 



§ 1. De funner, under hvilka »leii atinu.sreriska elek- 

 tricileten urladdar sig, äro mycket varierande. 1 allmänliet 

 kan man dock urskilja tvenne hufvudgrupper, som lämpli- 

 gast kunna benämnas häftiga ocli Uhifjsannna urladdningar. 

 Till det förra slaget höra: Den kulformiga blixten, den van- 

 liga blixten ocli de såkalliide kornblixlrarna. Till det se- 

 nare åter ])olarljiiset och alla de egendomliga ljusföreteelser, 

 hvilka. under vissa omständigheter försiggå, antingen nära 

 jordytan eller uti atmosferens högre regioner, och som här 

 nedan närmare skola skärskådas. En annan märklig skil- 

 nad förelinues ännu emellan de bägge slagen af urladdnin- 

 gar, uämnl. att det. förra slaget iiUtid uppstår emellan tvenne 

 moln eller ett moln och jorden '), under det att det senare 

 slaget oftast försiggår utan moln, men kan äfven förekomma 

 så väl emellan tvenne moln som ock emellan ett moln och 

 jorden. Det är tydligt att de bägge slagen af urladdningar 

 betingas af den elektriska tensionen hos de kroppar, emel- 

 lan hvilka de förekomma, äfvensom af mediets ledningsför- 

 måga. Finnes emellan de elektriska kropparne en god iso- 



') Detta liar torauledt D:r Dellmau (Zeitschrift lur Math. uiui 

 Pliys, G -Jalirg. 1861, p. 275) att göra eu bestämd skilnad euiellau 

 niuhi- uch luftelectricitet. Denna skihiad är dock ej större än att den 

 torra till större tension linnes samlad på en relativt god ledare, un- 

 der det att deu senare ;ii- nlbredd ötVcr en mycket stor rymd, som 

 iir (lAliu- ledare. 



