2 



lator, såsom torr luft eller djl., så blitVer urladdningen af 

 det förra slaget, är isolatorn deremot sämre, så blifver den 

 af det senare. Kornblixten kan anses såsom stående på 

 gränsen emellan de bägge slagen. Enligt all sannolikhet 

 är den en elektrisk urladdning emellan tvenne moln, som 

 åtskiljas af ett jämntorelsevis väl ledande luftlager, hvilket 

 antingen kan bero af dess fuktighet eller derpå, att fenome- 

 net försiggår så högt upp i atmosferen att lufttrycket der 

 redan är ganska ringa. 



Som bekant, hafva meningarna angående polarljuset 

 varit mycket delade och länge varade diskussionen, innan 

 man kom till den åsigt, som enligt min uppfattning, nu är 

 den allmännast rådande nämnl. att polarljuset är ett feno- 

 men af luftelektriskt ursprung. Denna åsigl framstäldes re- 

 dan tidigt, men har vunnit sin största utveckling genom Peltier 

 och A. de la Rive. En sakrik och upplysande uppsats härom 

 är skrifven af D:r Dellman {1. c), hvaruti han granskar skä- 

 len för de, hufvudsakligen tvenne, olika åsigter, hvilka kun- 

 na betraktas som vetenskapliga förklaringar af detta feno- 

 men, den magnetiska och den luftelektriska, och deri han 

 kommer till det resultat alt den senare måste tillerkännas 

 företrädet. 



Utan att närmare ingå uti detaljerna af denna uppsats, 

 vill jag endast framhålla en sida af densamma. Hr D. re- 

 sonnerar: Om polarljuset är en elektrisk urladdning, så fin- 

 nes ej tillräcklig orsak, hvarför den uteslutande skulle före- 

 komma i form af fullt utbildadt polarljus och endast uti po- 

 lartrakterna och ej på andra ställen af jorden. Genom en 

 serie af data, samlade ur uppgifter af tlere forskare, gör 

 han det nu vidare i högsta grad sannolikt att företeelser af 

 polarljusartad natur blifvit iakttagna och beskrifna på många 

 ställen af jordytan. Det blefve här alldeles för vidlyftigt 

 att citera och beskrifva alla dessa iakttagelser, hvarför jag- 

 får hänvisa till sjelfva uppsatsen och skall endast upptaga 

 de allra vigtigaste. 



I Peru, Bolivia och Chili iakttages längs bergskedjor- 

 nas kammar ett eget skimmer, som blifvit jämnfrndt med 



