lokalens beskaffenhet, ty för att nå målet vid dylika obser- 

 vationer erfordras i allmänhet en vidsträckt iitsigt. 



§ 3. Vid ett annat tillfälle, har jag, mest på grund 

 af andra forskares iakttagelser, men äfven till en del på 

 egna, gjort en sammanställning af alla de skäl, som tala 

 till förmon för polarljusets elektriska ursj^rung. De utgöras 

 hufvudsakligen af: fenomenets elektromagnetiska verkningar, 

 ljusets egendomliga likhet med det elektriska ljuset i luft- 

 förtunnadt rum, spektralanalj^sens resultat, fenomenets va- 

 riabla höjd öfver jordytan, isynnerhet i polartrakterna, åsk- 

 vädrens aftagande antal från eqvatorn mot polerna, polar- 

 Ijusurladdniugar ur molnbäddar, den stora föränderligheten i 

 ort för sjelfva fenomenet, som ingalunda alltid försiggår om- 

 kring magn. polen m. m. 



Under det att åskvädrens antal vid eqvatorn utgör 

 omkring 52 i året. så kunna de vid 70" nordl. lat. anses 

 alldeles hafva upphört och den påtagliga orsaken är att ur- 

 laddningen förändrat form, från åskväder öfvergått till po- 

 larljus. Med afseende härå föresatte jag mig att såvidt gör- 

 ligt var under en hastig genomresa, anställa efterfrågningar 

 angående åskväder i nordliga trakter. Härvid fann jag att 

 deras antal i Lappmarken visserligen är relativt ringa, men 

 att de deremot uppträda med stor våldsamhet. Det jämn- 

 förelsevis största antalet af de personer, med hvilka jaij kom 

 i beröring, hade varit närvarande vid åskslag; och tager 

 man härvid i betraktande Lapplands glesa befolkning, så får 

 detta faktum högre betydelse. Tillika hade man ofta iakt- 

 tagit blixten i furni af en eldkula. Så ofullständiga dessa 

 observationer än äro, så synas de mig di>ck tala för att åsk- 

 urladdningen, ju högre man kommer mot norden, sänker 

 sig lägre ned i atmosferen och försiggår oftare emot jorden 

 i form af åskslag, hvilket enligt all sannolikhet åter har sin 

 grund uti luftens stora relativa fuktighet. Också synas mol- 

 nen, isynnerhet vintertid sänka sig mycket lågt, ty de kun- 

 de ofta ses framför bergtoppar, som ej hade någon synner- 



') öv. Vet. Ak:s Ufversigt 1. c, p. 6(6 och följ. 



