14 



spelar denna en utomordentligt vigtig rol vid de magnetiska 

 perturbationerna och hör derför till den stora klass af före- 

 teelser, som, om de ock ej frambringas den ena af det an- 

 dra, dock stå uti ett intimt kausalsamband, nämnligen polar- 

 ljusen och de magnetiska perturbationerna. 



II. 



Oui polarljusets Spectniui. 



§ 1. Knappast sex år hafva förflutit, sedan professor 

 Ångström i Uppsala började med spektroskopet undersöka 

 polarljuset, och redan hafva de forskningar, som i denna rikt- 

 ning blifvit anstälda, en historik. Ett betydligt antal for- 

 skare hafva egnat sin uppmärksamhet åt detta häll med mer 

 eller mindre framgång. En kort framställning af deras ar- 

 beten och resultat är nödvändig för belysningen af före- 

 varande ämne, hvarför jag, såvidt de källor, hvilka jag kun- 

 nat öfverkomma, det medgifva, i korthet skall söka sam- 

 manfatta alla hithörande forskningar. Dervid skall jag för- 

 nämligast uppehålla mig vid de forskares arbeten, hvilka 

 åstadkommit säkra bestämningar af de i polarljusets spee- 

 trum förekommande band eller linier. Då det tillika är af 

 väsendtlig vigt för vissa slutsatser att det utforskade polar- 

 ljus-fenomenets förlopp beskrifves, så anser jag äfven nödigt 

 att, der sådant låter sig göra, i korthet referera detsamma. 



Hr Ångströms observationer finnas publicerade uti hans 

 arbete ^""Le spectre normal de SoleiP' 1868 ') och innehålla 

 förnämligast upptäckten af en linie i det gula fältet. Dess 

 våglängd har blifvit bestämd 2 = 5567 (^enheten tiotusende- 

 delö mill.) Tillika uppgifvev hr Å. att han sett spår af än- 

 nu trenne linier, sträckande sig åt den Frauenhoferska 11- 

 nieu F till, men med så svag Ijusintensitet att deras våg- 



') Eu öfvers. häral' tinnes i Pogg. Ann. Ed 213, 1809 p. 161. 



