16 



Den 15 April 1869 visade sig öfver norra delen af 

 vestra Europa ooh Nord Amerika elt praktfullt polarljus, 

 som blef analj^seradt af hr Winlock \). Han fann deri fem 

 Ijuslinier. som blefvo till sitt läge bestämda enligt Huggins 

 skala. Tre af dessa motsvara följande tal på den Kirchhoff- 

 ska skalan 1247, 1351 och 1473, hvilka tal, reducerade efter 

 den af hr Thalen '■*) beräknade reduktionstabell, gifva föl- 

 jande våglängder: 5568, 5448, 5317. En linie i det blå fäl- 

 tet har en våglängd af omkring 4350 ;\ 4360 och en femte 

 i grönt omkring 5190 a 5200^). 



Samma polarljus analyserades af hr Winder i Amerika 

 och hrr Ravet och Sorel. Den förstnämnde fann den ka- 

 rakteristiska gula linien, en linie i grönt och en i rödt. De 

 sistnämnde funno endast den gula linien och atmosferiska 

 linier "*). 



Den n Oktober 1869 undersöktes ett polarljus af hr 

 Flöger, som endast fann den gula linien och med betj-dligt 

 öppnad springa ett svagt band i grönt, hvilket dock ej kunde 

 koncentreras till en linie ^j. 



Den 5 Ai)ril 1870 fann hr Schmidt (Lennep Rheinpr.) 

 den gula linien, som visade sig variabel till sin intensitet 

 samt ett bredt Ijand åt F till, som ibland sammanträngdes 

 till 3 ljusa linier ^). 



Samtidigt analyserades ett polarljus vid jordens sydpol 

 i Australien uti Melbourne af hr El ler y, som deri fann utom 

 en grön (?) linie, en linie uti rödt mera brytbar än C och 

 ett band mera brytbart än de gröna caicium-linierna. Tillika 

 ojordes den iakttagelse att den röda linien försvann, så snart 

 spektroskopet riktades på det gröna diffusa ljuset uti ljus- 

 bågen •*). 



') Schelleii. Die Spectralanalyse, pag. 593. 



■^) "Mem. Sur la determ. des longeurs d'ondes"' Nova acta 

 Reg. Soc. Se. Upsal. Ser. III, Vol. VI. 



^) Dess senare tal äro beräknade enligl del liige, sdin de be- 

 finnas liafva på pl. VI N:o 3. Schellen 1. v. 



') Schellen 1. c, pag. 593. 



■■■) Schellen 1. c. 



«) Archives de Geneve, isov. 1871, N:o 167. T. 42. 



