35 



(imvexlaude formei-, som dock med ett gemensamt namn 

 kunna kallas striilformiga band. Sedan strålarne någon tid 

 bågformigt utgått från ett band, beläget omkring 30" öfver 

 horizonten, höjde sig detsamma ända till 75'^' och från en 

 hvitgul, stundom i grönt och rödt skiftande bas, stego korta 

 i gredelint, gult, rosenfärg och blått stötande strålar mot och 

 iifver zenit, bildande i närheten deraf en vacker krona, 

 hvars färg och form mycket vexlade, men med visshet iakt- 

 togs att hon ej var öppen i midten. Härvid visade sig före- 

 teelsen sådan att den omöjligen kunde förorsakas ensamt af 

 |)erspektivet. Strålarne voro härtill alldeles för korta och 

 gingo dessutom ej ut från .hela omkretsen omkring zenit, 

 utan blott från en del af densamma mot norr och det oak- 

 tadt var kronan flere gånger alldeles helgjuten. Särdeles 

 vackert var det rosenfärgade ljus, som från en del ställen 

 af densamma utgick och som ett par gånger öfvergick till 

 blodrödt. Fenomenet blef undersökt med spektroskopet och 

 gaf i allmänhet följande resultat: 



l:o. Den gula karakteristiska linien, som också nu, 

 likasom vid hvarje tillfälle jag iakttagit den, visade äfven 

 vid' ganska smal springa, det egna strömmande af ljuset, 

 som blef iakttaget under 18C8 års polarexpedition *). 



2:o. Ett medelmåttigt band i grönt med osäkra kan- 

 ter, hvilket i ljusstyrka var det fjerde i ordningen. 



3:o. Ett ytterst svagt band lill höger om föregående, 

 som endast vid polarljusets starkaste intensitet uppträdde 

 och äfven då mycket osäkert. 



Dessa bägge band visade sig oftast som elt kontinuer- 

 ligt spectrum med svag undulation af högre intensitet för 

 sjelfva strecken. Emellan N:o 2 och N:o 1 var ett starkt 

 markeradt mörkt baud. 



4:o. Ett något bredt band i det blå, i ljusstyrka det 

 tredje i ordningen^ det visade sig oftast på samma gång som 

 det följande, ehuru alltid svagare. 



') Öfversigt af Kongl. Vet. Akademius Finliandl. 1869, N:o 7. 

 pag, 075. 



