40 



Om ofvanstående bestämningar sammanfattas, så er- 

 hålles, då den tredje bestämningen tages skildt för sig: 



Härtill kommer den tredje bestämningen, hvilken så- 

 som ofvan antyddes gifver våglängderna något för stora: 

 3:de best. - 522,8. 499,1- 471,3- 427,4. 



Sammanfattas åter alla bestämningar, hvilka i histori- 

 ken blifvit omnämnda, så erhålles följande tabellariska 

 öfversigt, nti hvilken den i rödt funna linien ställes till 

 först och derefter der öfriga i ordning efter deras våg- 

 längder: 



Observatör: 



— 556,7- — — — Ångström. 



— 555,2- — — — — — — — — Struve- 



— 556,8.544,8. - 531,7. - 590} — -425å436. - Winlock. 



— — — — 531,6. — 517,2. — — — — Lindsay. 

 627,9- — — —————— — — Zölhier. 



4&9,a 

 629,7- 557,1. - 539. - 523,3- 518,9- 500,4- 460,3 > - - Vogel. 



462,9/ 



— 556,9- — - - 525,0- - 495,9. 468,6. 425,6- 411,2^ 



(Se Spectrum III på pl.) 



§ 5. Hvilken betydelse hafva dessa spektrallinier uti 

 polarljuset? För besvarandet af denna fråga har man att 

 anställa jämnförelse emellan dem och de linier man erhåller 

 af ämnen på jorden. Att man i främsta rummet bör an- 

 ställa en dylik jämnförelse med de gaser, som ingå uti luf- 

 ten, samt med sjelfva luftens spectrum är påfallande. Detta 

 har blifvit utfördt af d:r Vogel, som dervid anstalt talrika 

 experiment öfver spectra hos syre, väte, qväfve, atmosfe- 

 risk luft, men förr än jag öfvergår till dessa försök, skall 

 jag först anställa jämnförelse med de spektrallinier, hvilka 



