85 



ter tillåta att formulera. — Med ett ord, det skall ännu för- 

 tlyta lång tid, innan man kan upprätta ett akkadiskt lexikon, 

 men det är berättigadt, utan djerfhet och med utsigt af fram- 

 gång, att lemna ett första utkast af grammatikens element, 

 betraktade i deras sammanhang''''. 



Såsom nämndes, håller sig hr Lenormant endast till 

 fakta, sädana dessa gifva sig omedelbart ur det akkadiska 

 språket, han vill blott vara rapportör för detta, h varemot 

 konjekturer och allmännare betraktelser öfver slägtförhållan- 

 den m. m., ^''så förförande dessa ofta äro"''', heltochhållet å- 

 sidosättas i den speciella undersökningen. Denna sjelfbe- 

 herrskningslag har naturligtvis icke förhindrat honom att så- 

 väl i ett förord som i ett slutkapitel upptaga frågan, till 

 hvilken språkgrupp det i detalj analyserade idiomet bör hän- 

 föras. Hans mening härom kan icke missförstås. "'"'Engång 

 väl utforskad, skall Akkadiskan i den komparativa filologin 

 bland agglutinerande tungomål af den vidsträckta turanska 

 familjen erhålla samma roll, som vedarnas Sanskrit bland de 

 ariska.'*'' Detta är samma sats, hvilken jag redan 1861 i an- 

 ledning af Opperts undersökningar uttalade, men hvilken på 

 visst håll ådrog sig mycken onåd. Uttrycket turansk språk- 

 familj användes här icke i dess största och nästan obegrän- 

 sade omfång, utan inskränkt sågodtsom uteslutande till den 

 nordliga förgreningen, hvilken bildas af de ugrisk-finska 

 språken. Vi skola nedanföre, följande författarns spär, åter- 

 komma till denna vigtiga, icke heller för vår inhemska språk- 

 forskning likgiltiga fråga. 



De skilda kapitlen i förra delen af hr Lenormants ar- 

 bete bära öfverskrifterna: I om källorna för vår kännedom 

 af akkadiska språket, s. 6 — 24; II fonetik, s. 25-36; III 

 ordbildning, s. 37-63; IV nomen, s. 64—79; V adjektivet, 

 s. 80-82; VI räkneorden, s. 83—86; VII pronomen, s. 

 87-95; VIII verbet, s. 96 — 154; IX verbum substantivum, 

 s. 155 — 158; X postpositionerna och prepositionerna, s. 159 — 

 167; XI adverbet, s. 168—170; XII konjunktionerna, s. 171 — 

 174; XIII grunddragen af syntaxen, s. 175 — 191; XIV språk- 

 förvandtskap, s. 196 — 207. Den andra delen innehåller på 



