87 



lynne, uttryckt kasus genom postpositioner. 4, Vida bättre 

 ledning än de lexikaliska, lemna de egentligen grammatika- 

 Hska taflorna. Skada blott, att de hittills funna äro mycket 

 fragmentariska. En bland dessa ger oss en nästan fullständig 

 lista öfver postpositionerna, en annan öfver suffixerna; andra 

 öfver verbkonjugationen. Här må i förbigående nämnas, att 

 af dessa taflor bl. a. skall framgå, att Assyriskan, annorlun- 

 da än Oppert (och efter honom äfven undertecknad) lärt, i 

 likhet med öfriga semitiska språk, eger en egen form för 

 preteritum. 5, Bilingva texter. Dessa äro af allra största 

 värde. En del har ännu på sätt och viss ett grammatika- 

 liskt ändamål; en tafla innehåller uttryck i arkitektur, isyn- 

 nerhet agrarisk, och vinodling; en annan lemnar formulär 

 för .uppsättning af kontrakt i handel och vandel samt fyWev 

 ett qvarblifvet tomrum med paradigin för konjugationer och 

 deklinationer. En annan del sj-nes åsyfta undervisning för 

 tolkar. Deri förekomma utdrag ur de gamla heliga böcker- 

 na, äfvensom en samling akkadiska ordspråk, hvilka synas 

 varit r^^tmiska och tagna ur fornsånger. 6, Unilingva doku- 

 ment, äro hittills upptäckta i ganska ringa antal. Mycket 

 enformigt innehålla de blott dedikationer vid byggnadsföre- 

 tag, under uppräkning af kungarnes långa titlar o. d. Man 

 hoppas, att de åter påbörjade gräfningarna vid Babylon skola 

 föranleda till nysb fynd. 



II. Deu egentliga grammatiken inledes af Ljudläran, 

 ett parti, hvilket ännu uppvisar väsendtliga luckor och er- 

 bjuder många svårigheter. Åtskilliga icke o^igtiga fakta 

 kunna dock redan konstateras. Bland konsonanterna vexla 

 de af samma organ lätt med hvarandra, isynnerhet öfvergå 

 ff, j), t, såsom finala, gerna till Å;, 6, d; framför gutturaler 

 öfvergår n gerna till /, hvilket åter vexlar med r; sibilan- 

 terna hafva två från hvarandra skilda grupper; i ljuder starkt 

 aspireradt. Anmärkningsvärdt är uttalet af m mot <;, hvaraf 

 bliiVit en följd, att de i Assyriskan icke ens erhållit skilda 

 tecken ("O och "), såsom ock redan Hesychius säger, att 

 ^■'solen'''' hos Babylonierne heter dao^c^ d. ä. påtagligen savas 

 i st. f. det rent semitiska samas. Genom Akkadiskans egen- 



