88 



het att förändra ng till m (t. ex. dimir jemte dingir ''"'Gud''') 

 har inan lyckats identifiera namnet på det folk, som af ål- 

 der jemte Akkad bildade det andra etnologiska elementet i 

 Babylonien och Kaldén. Kilskrifternas Sumeri eller Sumer 

 blir derigenom intet annat än Bibelns "^yyjo hvarmed, öf- 

 verensstäynmer ej mindre uppgiften hos en arabisk histori- 

 ker, Abulfaradsch, att Sen'^ar är Saniarra sT.^Lwj, än orts- 

 namnet Sumere, som Ammianus Marcellinus anför i nejden 

 af Ctesiphon, 



Af vokalerna saknas i Akkadiskan o, men a, e, i, u 

 förekomma både korta och långa; de långa uppstå oftast af 

 2 korta; diftongerna äro ae, al, cm, ea, ee, ei, ta, le, iu^ ua, 

 ue. Ordbörjande vokaler torde alltid aspirera, derföre hellre 

 att läsa ha, lie, hi^ hu, än a, e, i, u. Vokalharmonin spe- 

 lar en vigtig roll, den är dels fullständig, då samma vokal 

 genomgår hela ordet, t. ex. aha ^Momare^'', asd ''''fälf'', gis- 

 dlm ■'■'gef'', gurus ''hög'", uku ''''mängd''', dels ofullständig, då 

 a och i följa efter u, a efter z, a efter u o. s. v.: kuha 

 "'"'kläde'", arik '''fof'', umiina ''förening'"'. Dock tyckas här 

 många undanlag förekomma, näml. ej blott vid bildning af 

 sammansatta ord (genom enkel juxtaposition), utan ock i 

 deklinationen och konjugationen, ehuru man förmodar, att 

 detta har sig grund i det styfva skrifsättet, hvarigenom or- 

 toepiska nyanser undgå vår iakttagelse. 



III. I Ordbildningen intager Akkadiskan en mycket 

 ålderdomlig ställning. Alla dess ord äro egentligen blott 

 röttej-; de uppträda ursprungligen monosyllabiskt, men fler- 

 stafvigt endast i någonslags derivation, substantivet och ad- 

 jektivet åtskiljas iochförsig blott genom sin plats i satsen ; 

 flexioneu sker i nomen genom kasus- postpositioner, i verbet 

 genom inkorporering af pronomina och vissa partiklar, men 

 de agglutinerade beståndsdelarne ega vanligen äfven fri exi- 

 stens. Ofta tyckes dock betydelsen icke märkbart skifta 

 med ordets förändrig ; man säger ad och adda "far", arla 

 och arlada "bäck", ma, mad och mada "land", zlkii och 

 zikura "himmel". 



