97 



starkt åt genitiven, i Lappskans och Finskans n, Turkiskans 

 in, va. m., det lokativt-komitativa la i flera idiom, o. s. v. 

 Lika eller ännu mer betecknande är öfverensstämmelsen i 

 pronomen, såsom synes t. ex. deraf, att 1 personen heter i 

 Akkadiskan mu., i Finskan (stammen) ma, Estniskan ma, o. 

 s. v., 2 personen i Akkadiskan zu, i Finskan sa, o. s. v. 3 

 personen i Akkadiskan na, ni, i Finskan ne (pl.) o. s. v. 

 En annan form för 3 personen ljuder i Akkadiska bi, d. ä. 

 motsvarar demonstrativet by i Jakutiskan, bic i Turkiskan, 

 det enklitiska jn, vi i Finskan. För ytterligare jemförelser 

 hänvisar jag till sjelfva arbetet. 



Det har icke undgått hr Lenormants iakttagelse, att 

 Akkadiskan erbjuder några företeelser, hvilka vid första 

 ögonkastet tyckas hvila på helt andra grunder, än de inom 

 Turanismen annars gällande. Så är genitivens förläggande 

 efter sitt nomen högst påfallande i denna grupp, men dock 

 ingalunda något fullkomligt exceptionelt, enär Wiedemann 

 uppvisat, att sådant äfven sker i Votjakiskan. För att för- 

 klara inkorporationen af ett objektspronomen i verbet för- 

 utom subjektets, behöfver man ej med Sayce laga sin till- 

 flykt till Baskiskan; densamma anträffas nämligen äfven i 

 Mordvinskan. Prefigeringen i stället för suffigeringen af 

 subjektspronomen i aktivum o. s. v. strider i sjelfva verket 

 mot allt hvad man ville vänta inom denna familj. Och dock 

 har, så att säga under våra egna ögon, en dylik öfvergåno^ 

 från system till system tilldragit sig. Ty, säger hr Lenor- 

 mant, "'Men modige och eminente forskaren af landet och 

 språken i det nordliga och centrala Asien, Castréu, har kon- 

 staterat, att det först är helt nyligen, som användandet af 

 affixpronomina för verbets skilda personer, okändt i alla 

 andra tungusiska dialekter, framträdt bland horderna kring 

 Nertschinsk, liksom äfven i den mongoliska gruppen hos 

 Buriaterne''''. Hr Lenormant tviflar derföre icke, att dessa 

 och dylika mer isolerade företeelser i Akkadiskai} jtterst 

 hafva sin förklaring deri, att språket genomlupit flera ut- 

 vecklingsstadier, hvilka han i förevarande fall tänker sig så- 

 lunda, att på den prepositiva juxtapositionen följt en post- 



7 



