137 



oupplösligen blandat sig med hvarandra och som är mäktig 

 till att drifva de starkaste maschiner och tjena såsom en 

 hufvudpulsåder för menskornas samfärdsel, så väl den ma- 

 teriela som den intellektiiela, eller såsom talrika små qvick- 

 silfverkulor genom attraktionskraften sammansmälta till en 

 enda stor dylik, — så förer deremot i senare fallet upplös- 

 ningen, en förelöpare och följeslagare af döden, omärkligt 

 men säkert till hela organismens undergång eller, för att 

 äfven här begagna en bild, att den gröfst byggda elefant 

 eller tjockaste ekstam, då harmonien mellan de krafter som 

 gifva den väldiga varelsen anda och lif, blifvit störd, sön- 

 derfaller i de osynliga elementardelar, molekuler eller ato- 

 mer, hvaraf han från början blifvit nppbyggd. Till och med 

 i civilisationens stora härdar, i de gamla kulturfolkens hem- 

 vist, har associationen börjat spela en allt större rol och 

 åstadkommit de aldra största verkningar. Men kunde ock 

 associationen ej förr än i senare tider utveckla sina helso- 

 sam ma och välsignelserika frukter, emedan hon måste vara 

 fotad på frihet och upplysning. Det fält der denna förening 

 af förut spridda krafter följakteligen först måste visa sig, 

 var vetenska})ens, hvars mål just är allas upplysning och 

 frihet. Dessa vetenskapens centralpunkter hafva ock verkat 

 otroligt godt i den menskliga bildningens tjenst, derigenom 

 att de i sig upptagit de enskildes bemödanden att föra kul- 

 turen framåt, samt samlat de olika arbetandes upptäckter 

 och offentliggjort dem i skrift, så att de blifvit tillgängliga 

 för hela den bildade verlden, tjenande såsom grundstenar för 

 vidare tillväxt och utveckling af det gigantiska och mång- 

 grenade träd som kallas den allmänt menskliga bildningen. 

 Vi se derför äfven att i alla länder som kunna göra något 

 anspråk på att räknas till de civiliserade, städse allt flera 

 vetenskapliga föreningar uppkomma, så att deras antal står 

 i ett jenuit förhållande till sjelfva befolkningens bildning. 

 Detta kan visserligen förefalla mången att leda snarare till 

 splittring än till enighet och att några få stora vore bättre, 

 men må vi ihågkomma att genom en dylik centralisation 

 mycket lokalt arbete ginge förloradt, hvilket visserligen mest 



