154 



ythinna utan alla luidöppningar. I byggnad väsentligen li- 

 ka äro de känsliga ståndarsträngarne på berberisbusken, 

 hvilkas hastiga böjning inåt öfver pistillmärket utgör ett 

 nödvändigt vilkor för reproduktionen, emedan på samma 

 gång frömjölet faller fram under de sig öppnande knapp- 

 klaffarne. En särdeles intressant växt är flugfångaren (Dio- 

 ncea muscipula), som trifves på de sandiga savannerna i de 

 sydöstra staterna af nordamerikanska förbundet och som är 

 nära beslägtad med de i våra torfkärr så allmänna daogör- 

 I erna (Droserce). Han är en flerårig ört med bladen sam- 

 lade nedtill i rosett, af hvilka hvart och ett har bladlikt vid- 

 gadt skaft, som upptill öfvergår i skifvan, bestående af tvän- 

 ue nästan ovala och ofvanpå något konkava halfvor. Hvar- 

 dera bär i kanten långa och styfva hår, samt på midten 

 tre stycken andra borst, hvilka senare äro, isynnerhet vid 

 varm väderlek, särdeles känsliga och meddela denna egen- 

 skap åt den väfnad hvarmed begge skifhalfvorna äro med 

 hvarandra förenade, då deremot ingen annan del af bladet 

 är retligt. När en insekt som är begärlig efter den på 

 skifvans öfversida utsöndrade vätskan, kommer att vidröra 

 de centrala håren, sluta sig ögonblickligt skifhalfvorna på 

 samma sätt som man slår ihop en bok, hvarjemte de hvar- 

 andra korsande kantborsten afskära det stackars djuret all 

 reträtt, och öppnar sig bladet ånyo först då djurets rörelser 

 upphört. Ännu i dag finnas förfäktare af den åsigt att in- 

 sekten tjenar växten till näring, men torde väl detta anta- 

 gande vara mindre grundadt. Våra egna daggörter visa 

 samma företeelse fast i vida mindre grad, derigenom att de 

 på bladets öfversida och kanter tätt sittande och klibbiga 

 körtelhåren, då de vidröras af en insekt, något kröka sig och 

 fasthålla det lilla djuret, troligen dock hufvudsakligen med 

 det klibbiga ämnet. Särdeles framstående sensibilitet visar 

 ett slägte (Stylidium), som är närmast förvandt med Sten- 

 bräckornas familj och som består af omkring 50 arter, alla 

 utom en enda hemma på Nya Holland och Tasmanien, De 

 två ståndarne äro förenade med pistillens stift till en lång 

 och smal könpelare, som är nedböjd på ena sidan af blom- 



