163 



Såsom utgörande sjelfva kärnpunkten för lifvet är pro- 

 toplasmat stadt i en ständig och mer eller mindre snabb rö- 

 relse eller strömning, hvilken visar sig under flera olika 

 former: men få vi ej tänka oss dessa former såsom väl åt- 

 skilda, utan öfvergå de stundom omärkligt i hvarandra. 

 Den rörelseform, der strömningen är så att säga mest kon- 

 centrerad, utgöres af rotationen, bestående deri att proto 

 plasmat i en oafbruten ström stiger uppåt på ena sidan af 

 cellen, för att så småningom stiga nedåt på den andra och 

 så oupphörligt. Denna företeelse upptäcktes först 1772 af 

 BoiSAVEiNTURA CoRTi, profcssor i Modena, hos några Chara- 

 (Nitella-)?irtei' och Najas Jiexilis. Den andra formen är cir- 

 kulationen^ som visar sig på sådant sätt att protoplasmat 

 från cellkärnan, hvilken bildar liksom en medelpunkt, fiam- 

 skjuter fina och förgrenade utskott, som småningom åter för- 

 ena sig och vända tillbaka till utgångsstället. Denna senare 

 form af rörelse uppmärksammades, jemte cellkärnan, för för- 

 sta gången af Robert Brown, denne örtkunskapens heros, 

 år 1831 i de fina hår, som utgå från ståndarsträngarne hos 

 den allmänt odlade Tradescantia virginica. Ett par andra 

 vida mindre märkbara äro glidningen och hoppandet, den 

 förra bestående deri att enskilda, mycket små och väl be- 

 gränsade delar i ytan af protoplasmat sakta röra sig eller 

 glida hit och dit, medan den öfriga massan visar sig orör- 

 lig; den senare åter i att mikroskopiskt små punktlika krop- 

 par, som äro inneslutna i det stilla varande protoplasmat, 

 hoppa omkring på en och samma fläck. Detta sista slags 

 rörelse är följakteligen detsamma som den af gammalt kän- 

 da ^■'molekular-rörelsen'''', men naturligtvis kan icke rörelsen 

 hos de egentliga molekulerna (atomerna) vara förnimbar, då 

 sjelfva elementerna äro osynliga, äfven vid den aldra star- 

 kaste förstoring; de kunna sålunda fattas blott med vår tan- 

 ke, men ej med ögat. 



P]'otoplasmats strömningsförmåga orsakar att anthero- 

 zoider, svärmsporer, slemsvampar och schizomyceter äro i 

 stånd till att fritt vexla läge och plats, alldenstund de bil- 

 das endast och allenast af nakna protoplasmaklumpar. Men, 



