21 351 



imod liar jcj; lidlifjere Irorl al burde Htilli- samiiti'ii iruMl Kgene, da de i Grifler og Ar 

 stemme væsenliig overens med disse. Kiler imidlerlid al have gjorl Bøgene lil Gjensland 

 for en mere Indlrængendc Undersefjeise, er jeg iiommcn lil del Ilesullal, al disse Planli-r 

 frembyde saa i^araklerisliske Foriiold i Frugt, Frø, Spiring og indre Hygning, at de sysle- 

 malisiie Afstande mellem Slægterne i denne Familie vistnok rigligere belegnes ved at hen- 

 føre Uøgen — der, som i del Følgende vil blive vist, ikke indbefaller én, men lo Slægter 

 — til en egen firiippe, saa al Ciipulifererne aJlsaa falde i tre mindre Grupper eller Lnder- 

 familier: Quercineæ, Fagineæ og Caatam'næ, der kunne adskilles paa folgende Maade: 

 /. Styli secus sii/jerjiciem inlernnm sligmalosi 



a. Coti/ledunes foliacece, genninatione ept'geæ: Fagiiieæ. 



I>. Cotijledones crassæ, piano- convexæ, germinntione hypogeæ: Quercineæ. 



2. Sti/ti apice (unium stigmatosi: Castaninæ. 



Fagineæ. 



Styli secus sujjerficievi in/ernam sdgmalosi. Nux hiquetra. Cotijledones foliacece, 

 germinatione epigeæ. — Folia rulgv duhlicntu-crenata. Anienta muscula pendent ia vel Jlores 

 masculi solitarii rel pauci aggregat i. In toluer uin Jlor. fem. quadrivalre. 



Bøgeslægten frembyder, saaledes som den af de fleste Forfattere er bleven opfattet, 

 et mi'gct afvigende Forhold i sin geograliske L'dbredning. Af de 15 Arfer, hvoraf den be- 

 slaaer, er der nemlig 3, som tilhøre deii nordlige Halvkugle, blandt hvilke Fagus sylvatica 

 er udbredt over den største Del af Europa, medens F. ferruginea har en stor L'dbred- 

 ning som skovdannende Træ i den østlige Del af Nord-Amerika og F. Sieboldii er 

 indskrænket til Japan. De 12 andre Arter derimod have deres Hjem i en ganske anden 

 Del af Jordkloden, nemlig i den sydligste Del af Chili, paa Ildlandet, paa Ny-Zeland og 

 Van Diemens Land. Der findes vistnok ogsaa andre Slægter af træagtige Planter, som 

 Ribes, Berberis ogRubus, der ere fælles for Nord-Amerika og Chili, men disse oplræde 

 da ogsaa gjennem hele Andeskjæden. De to Cenira for liøgearternes Udbredning derimod 

 ere adskilte fra hinanden ved ikke mindre end SO Bredegrader. Her paatrænger sig saa- 

 ledes af sig selv det Spørgsmaal: om den sydlige Halvkugles Arter ogsaa ere ægle Boge, 

 eller om de med Føie ere henførte lil samme Slægt som F. sylvatica. Del er delle Spørgs- 

 maal, som jeg har søgt at besvare, og jeg er kommen til del llesultat, at den nordlige og 

 den sydlige Halvkugles Arter henhøre til to meget vel sondrede Slægter, saa at allsaa her- 

 ved den ovenfor antydede plantegeografiske Anomali fjernes. 



Kigligheden af denne Paastand vil blive indlysende ved en nærmere Betragtning af 

 de forskjellige Organer hos Nord- og Syd-Bogene, som jeg her for Korlheds Skyld vil be- 

 tegne dem. 



