11 341 



Mnl llinsyri lil Skii'lli'in's Slilliiif; siivnt-s fiiiliiii hos lli-re Slifgtrr {Cagtaiifti , Fikjus, 

 Notliofagua) liiliJslæniJifie Oplysninger, henlede Ira Ldviklingsliislorien. Ifølge Hofineisler 

 ere de iiilld krandsstiilede; Krandsene ere sædvanlig saa tælstilli-de, al Skællene ere tag- 

 lagte. — Sædvanlig ere Skællene i samme Krands indhyrdes frie, kun hos Cyclohalanua 

 og Cydobalanopais voxe de sammen og danne en helraiidet eller landet Skede. Et lig- 

 nende Korhold gJHr sig gjældende hos de fleste Arter Nothofagus i'i'ab. VI, f. 8, 9|, men 

 hos N. obliqua ere de fuldstændig frie og hos N. Menziesii kun meget lidt sammenvoxiie 

 ved (irunden (Tab. VI, f. ?>, 4). — Hvad Skællenes Form angaaer, viser den væsentligste 

 Forskjel sig i, om de ere delte — som hos Castanea, hvor de danne grenede Torne og hos 

 Notliofayus alpina, hvor de ere fryndset-fligede — eller om de ere udelte, som hos de 

 Heste Slægter. Ilos de tre store Underslægler af Slægten Quercus viser der sig i Regelen 

 en inine(aldende Forskjel i Skællenes Form, saaledes at de hos Lepidobalanus have en nedre 

 bred med Axen sammenvoxen, kiiudeformig udvidet Grund og en meget smallere fri Spids 

 (p. 340, lig./?, E)'), medens de hos J?ryM;oia/an«« ere trekantede (p. 340, lig. i^, G\ og hos 

 Gerris liniedannede (p. 340, lig. A, B); dog er det hos denne Underslægt ofte kunde øverste 

 Skæl, som have denne Form, medens de nedre ere meget kortere og bredere. Hos Pasaniu 

 have Skællene væsentlig samme Form som hos Quercus subgen. Lepidobalanus , men den 

 nedre, bredere Del er som oftest saa nøie sammenvoxen med Axen, at den næsten ikke kan 

 adskilles fra denne, og den frie Del er sædvanlig spidsere og hos Pasania densiflora linie- 

 formig forlænget. — Del er kun sjelden, at Skaalen er sammenvoxen med Frugten, som 

 hos Cyclobalanus subgen. Encleistocarpus og hos Pasania subgen. Litlwcarpæn. 



[lun bio nisterne nærmest med Hensyn til Grifler og Ar. I min tidligere 

 Afhandling har jeg vist, al der maa lillægges Griflerne og Arrene den største Betydning i 

 Egefainiliens Systematik, og ved alle de Arter, som jeg har havt Ledighed lil at undersøge, 

 siden min .Vfhaudiing udkom, er jeg bleven bestyrket i Rigtigheden heraf. Ved disse Or- 

 ganer dannes saaledes en skarp Adskillelse mellem Caslaninæ med valseformede, stive 

 oprette Grifler, der i Enden have et punklformig Ar lp. 342, fig. A—I) og Quercinece med 

 Grifler af forskjellig Form (dog ikke valseformede), som altid have Arret udbredt paa hele 

 den indad- eller opadvendte Side (p. 343, Dg. A — G). Det har fremdeles vist sig, at alene 

 disse Organer danne et sikkert Gruudlag for en naturlig Gruppering af de talrige, ved saa 

 mange Overgangsformer forbundne. Arter af Slægten Quercus. Ved de paa Tab. V givne 

 Analyser vil det saaledes sees, al Griflerne hos alle Arter af L'nderslægten Cerris, hvoraf jeg 

 tidligere ikke havde kunnet undersoge ret mange Arter, have den sariinie linie<Januede , i 



*i tllarult de Afvigelser, som lier t:jnre sii; lyældeiiile. fortjener især ;il uilhævcs, al hos iioiiie Arier ere 

 de oversle Skæl linieduiiiiode som Ilos Cerrla. saaledes hos Q. niacroearpa og oUvæfomiu, os hos 

 Lepidob. (Priviuj § serroida have Skællene væsentlig samme Form som hos Erythrobalanus. 



43* 



