9 339 



saiif;liikk('cl(! Itlado, gjor iler sig en smuk l'urallelisrne gjældrmli! i Indskæringernes DybiJe, 

 hvilki'l man let vil ovorhcvise sig om vod at belragU; l'"iguri'rne paa Tab. III. 



Skaalen. Det gjælder som almindelig Hegel i Planlerigel, at de nærmest Væxt- 

 spidsen siddende Blade ere de yngste, de sidstdanncde. Dog er del ikke sjeldent, al der 

 i Blonislens Udvikling gjor sig el andet Forhold gjældende, idet Axen nedenfor den primære 

 Væxtspidse antager Karakteren af en sccundær og saaledes giver Anledning til Dannelsen 

 af en eller flere indskudte (intercalære) Itladkredse Saaledes er det nu almindelig erkjendt, 

 al Bægeret hos Composilæ, Dipsaceæ, Valerianeæ og Rubiaceæ forst opslaaer længe efter 

 at Kronen , Stovbladene og Fruglbladcne ere blevne dannede. I'aa lignende .Maade for- 

 holder det sig med Udviklingen af Skaalen hos Cupulifererne. Ilos Kgen vil man saaledes 

 finde, al [Junblomslerne paa den Tid, da Hanblomsternes Støvknapper allerede afgive deres 

 Støv, endnu kun ere ufuldstændig udviklede. De beslaa nemlig alene af tre Perigonialblade 

 og af tre Grifler med Arrene, men af Frugtknuden er der endnu ikke Spor. Imellem 

 Grunden af Blomsten og en eller lo Krandse af smaa Høiblade sees en ringformig Svulst 

 af Urmeristem, og af denne voxer, eflerat Bestøvningen har fundet Sted, Skaalen frem med 

 sine talrige lloiblade. pil'nrst begyiuler i denne Hingsvulst intercalær Væxt og Celleformering, 

 og den forvandles herved i Lnbel al tre Uger til den Blomsten omgivende Skaal, paa hvis 

 Indreflade der udenfra indad opstigende, tilsyneladende ovenfra nedad nedstigende, stadig 

 dannes nye Skæl. Senere tager den ved Grunden af Skaalens Indreflade fortsalte Væxt 

 saa meget lil, al indrefladen krænges udad, saa at de yngste Skæl komme til al slaa 

 paa Skaalens øverste frie Band. SKaalskællene danne mangeleddede afvexlende Krandse, 

 men disses Længderækker ere ikke som sædvanlig stillede parallelt med flovedaxen, men 

 have en tangential skæv Eleldning. I de senere dannede Krandse lillage Leddenes Antal, 

 og Skællene staa paa Skaalens øverste Del efter Divergenlser, hvis Tæller ere 2, men 

 Nævneren et høit Tal, f. Ex. 3-5. Bøgen og Kastanien forholde sig paa lignende Maade 

 kun med den Forskjel, at den unge Skaal fra Begyndelsen af dauner nye Skæl paa den 

 frie Bands Ydreside.« (Ilofmeister: Handbuch des physiol. Botanik, I Bd., S. 464). — 

 Denne Forskjel i Udviklingen paa den ene Side hos Quercineæ, paa den anden Side hos 

 Fagineæ Og Castaninæ , betegner uden Tvivl de væsentligste Egenheder i Skaalen. Næst 

 eller Udviklingen maa der vistnok tillægges del Forhold, hvori Skaalens Axe og Blade (Skæl- 

 lene) staa til hinanden, den største Betydning; idet enten Axen er stærkt udviklet og 

 Bladene tilbagetrængte eller manglende, eller del omvendte Forhold gjør sig gjældende. 

 Ilos Cydobalanus er saaledes i Reglen Skaalen næslen udelukkende dannet af Axen; dennes 

 Inlernodier ere lydeligt adskilte, og paa den udvoxne Skaal sees ofte i Skælkrandsenes Sled 

 kun concentriske Binge, som betegne Krandsenes Plads, eller svage Rudimenter af Skællene 

 (p. 342, Dg. C, Ørsled: Bidrag o. s. v. Tab. I— II, fig. 13 og Dg. 14). Paa en anden Maade gjør 



VlJrnik. Scljk. Shr., S Rikhi, nmurviJensb. ag malliim Mi. 9 O VI. 43 



