102 72 



væxlcn et sydligl Præg, saasom Phoenix daclylifera, Ckameerops humilis, Agave americana, 

 Opuntia vulgaris, Ctipressiis glaucn (den saakaldle porliiirisiske Cypres, fra Indien), dera- 

 tonia Siliqua, Myrica Faya o. a. 



Den sydlige Del af Spanien, Andalusien og Granada, viser i siu Planlevæxl slor 

 Tilnærmelse til Afrika. I Lavlandet bestaaer Trævipxlen nogle Steder, saaledes navnlig i 

 Sletten ved Sevilla, af Quercus Lusitanica var. Baetica, det vilde Olietræ {OleaEuropæa rar. 

 Oleaster) og især af Pimis Pinea, som ved Cadix-I$uglen danner store Skove. Pva-rg- 

 palmen har her overalt en stor L'dbredning og danner mellem Sevilla og Eciga store rene 

 Bevoxninger; mange Steder forekommer den i Torening med Pislacia Lentiscus, Tamarix 

 gallica og 'Nerium Oleander. 1 (Iranada er Lavlandet skovlost, men mellem 500 og 2500 

 — 3000 Fod ere de stedsegrønne Ege, Quercus Suher, Ilex, coccifera, herskende. Del 

 gjælder om denne Del af Spanien endnu mere end om den sidstomtalte, at mange Træer 

 og Buske fra sydligere Lande dels dyrkes, dels ere forvildede i saadan Mængde, at Plante- 

 væxten herved paatrykkes et næsten tropisk Præg. Blandt disse skulle udhæves, foruden 

 de ovenfor nævnte: Sukkerrøret, Bomuldsplanten, Kaffetræet, Muaa paradisiaca, Anona 

 squamosa, Yucca gloriosa, Bamhusa arundianacea o. m. a. — I de høiere Bjergegne, fra 

 3000 til 5000 Fod, bestaa Skovene af en Blanding af Ege og Naalelræer: Abies Pinsapo, 

 Pinus Pinaster; Quercus Lusitanica rar. Valentina [Q. alpesi ris Boiss.) og Q. Toza. Melli'm 

 GOOO og 11000 Fod ligge Fjeldbuskenes og Fjeldurternes Bælle. 



I den vestlige Del af Spanien har Plantcvæxten stor Lighed mnd dcii paa de Bale- 

 ariske Øer, paa Corsica, Sardinien og i de sydligere Dele af ilalien. 



Paa d?n pyrenæiske Halvø forekommer i det Hele 12 — 13 Arter af Cupuliferer, 

 nemlig 9 Ege, 1 Kastanie og I Høg. Af Egene høre 7 Arier li! Lnderslægten Lepidoba- 

 lanus. Af disse er der, foruden de to nordiske Arter, Q. pedunculata og sessiliflora, og 

 den ogsaa i Mellemeuropa forekommende Q. puhescens, tre Arter, der ere egne for denne 

 Del af Gebetet, nemlig: (J. Toza, Q. Lusitanica med sine to Varieteter (Valentina og Baetica) 

 og Q. humilis. (J. Ilex er fælles med alle Middelhavslandene*). Af Underslægten Verris 

 l'orekominer her kun 4 Arter: Q. occidentalis, Suber, coccifera og ('erris. 



I Algier forekomme Egene fra Kysten og til en Høide af 5001) Fod , o;; de danne 

 paa mange Steder næsten rene Bevoxninger i de Levninger, som ere tilbage af de tidligere 

 saa udstrakte Skove**). I Lavlandet og til 3000 Fod er det Kork-Egen, Sten-Egen 



*) Hvorvidt den af Lange opstillede Q. ijracilia er en egen Art eller en ved ineaet smalle Iti.iile n- 

 Frugter udmærket Varietet af Q. Ilex, maa vel indUl videre ansees for tvivlsomt. 

 **) De fordums store lige- og li'yrrc-Skove i Algier ere dels blevne odelagte ved Skovbrande , der ofte 

 upslodc ved Afsvidning af Græsset i Slutningen af Sommeren, dels ved hensynslos Indsamling at 

 'Icrpentin og Hark — liarken af l'inus Halepensis er en vigtig Handelsartikel i Sahara , hvor den 

 benyttes til Garvning — og endelig ved de Ødelæggelser, som del i Skoven græssende Kvæg for- 

 aarsiigede paa den unge Opvæxl. Nu crc alle Skovene I Algier under Opsyn af Korstbetjcnte 

 (Cosson: Rapport sur uu voyagc botaniquc en Algerie. Ann. scienc. natur. 1 Ser. Tom. -4 — i). 



