79 409 



med Arter, som have deres egenllige Hjem i Middelliavslaiideiic, nemlig Quercua Cerris, 

 Q. occidenlalis, (,>. /mbescens og Castanea vulgari's, oj; denne sidste naaer i Krankri;,' op lil 

 Paris's Hredegrad, og den skal ogsaa være vild i ikdgien. I den Dd al debetet, som ind- 

 tager el lifrlte paa Hjergene i Middelhavslandene, komme ncrc Arter lil al' de lappelbladede 

 Kges firuppe, saaledcs Q. Farnetto i Calabrien og Q. Cedrorunt, Ilaas, rulcanica, macran- 

 thera og Sypireiisis i Lilleasien. 



Hel synes al vicre almindelig erkjendt, at Bogen i Danmark og navnlig paa de 

 danske Ucr med deres humusrige, kalkholdige og sandblandede I.erbnnd, med deres milde 

 Vinler o^' jævnt fordelte Fugtighed linder de gunstigste IJetingelser for sin Udvikling 

 og lier har sit egentlige Hjem. Herfra er Høgen udbredt mod Nord over den syd- 

 lige hel af ^vcrrig, gaaer paa den vestlige Side af Landet til o9° og paa Østsiden til 

 al", hvorimod den savnes baade paa Øland og Gotland. I Norge har Bøgen kun en ringe. 

 Udbredning og danner kun paa tre Steder Skove, nemlig ved Laurvig, Arendal og ved 

 llosangcr. Nord for Bergen (C0° 37'). Den opnaaer dog endnu i Norge en anselig Størrelse 

 (Høide af 80 Kod og Slammen 8—9 Fod i Tværmaal) og gaaer op paa Bjergene lil 800 Fod. 

 Mod Øst sænker Bøgens Nordgrændse sig meget betydeligt, og den falder her sammen med 

 Varmelinien -=- 3° II. for Januar eller en Linie, som fra den preussiske Kyst omtrent 

 midt imellem Danzig og Konigsberg, drages gjennem Polen, Volhynien, Podolien lil Sorte- 

 havets Kyst midt imellem Dniester og Bug og herfra gaaer midt gjennem Krim og følger 

 den l.")(li' l!redi>^i;ul lil ilet kaspiske Hav. Den har allsaa en nordostlig Polargrændse. I 

 Hiiglaml er linden ikke saa almindelig som Egen, gaaer kun op lil .i 5- 66" og er ikke 

 vildlvoxende i Skotland, ja eller et Sted hos C ;r.sar (»Materia cujusque genrris, ut in 

 Gallia, est præler lagum et abielem« elc.) al domnic, synes Bøgen ogsaa i England al hore 

 lil de indvandrede Tneer. Kun i Omegnen af London og i nogle vestlige Distrikter findes 

 større Bevoxuinger (Henfrey). I Nordlydskland, Belgien og Frankriji er Bøgen et herskende 

 Skovira? paa Sletterne og de lavere Bakkeskraaninger. Paa Harzen gaaer Bøgen op lil 

 1800—2000 Fod (Bol. Zeil. S. 849), og paa Sudeterne danner den udstrakte rene Bevox- 

 uinger mellem 1600 og 2000 Fod. Paa Thuringerwald gaaer Bøgen til 2300 Fod og 

 som Busk lil 2600 Fod (Bol. Zeit. 9. 63); paa Biesengebirge til 3600 Fod. Paa de bay- 

 riske Alper gaaer Bogen lil 4370 Fod, allsaa 2000 Fod høiere eml Egen (Seudtner). I 

 Jurakjæden er Bogen især udbredt paa den ostlige Heldning og indtager her et Bælte 

 mellem 3600 og 4.600 Foil, i den øverste Del dog kun som Busk. Paa Frankrigs Central- 

 plateau dannes Skovene fornemmelig af Ædelgrau, og Bøgen forekommer kun hist og her 

 indblandet. Paa Bjerget Ventoux i Provence indtager Bogen et bredt Bælte fra 2760 lil 

 4J30Fod paa Nordsiden, medens den paa Sydsiden, hvor den paa Grund af del lorre Klima 

 kun har en ringe Udbredning. naaer op lil henved 6000 Fod. Paa Pyrenæerm* tianner 

 Bøgen paa liere Steder uiislrakte Skove og stiger op lil 3600—1000 Fod (ifølge Spruce 



