415 



nævnle. Dolle slaaer i omvenrll Forhold til dens L'dbredtiinK mod Nord, da den i Sverrig, 

 hvor den er sji-lden, kun gaaer til b8'ii° og i Norge er indskrænket til Omegnen af den 

 sydligste Kyst*), i Danmark forekommer den kun paa IJornhohn, hvor den er hyppigere 

 end Sommer-Kgcn, og i Jylland paa Himmelbjerget og ved Silkeborg. Tor de andre Egnes 

 Vedkommende er Vinler-Kgens Ildbredning omtalt i det I'oregaaende. Hertil skal endnu 

 kun føies, al den i Spanien omtrent er ligesaa almindelig som Q. pubescena, der her op- 

 træder under mange ("ormer {Q. Ilispanica Willk., Q. Cerrioides Willk.), og begge Tore- 

 komme de indblandede i Skoven, navnlig i de samme Egne, hvor Sommer-Egen voxer 

 (Willkonim). Mærkeligt er det, at Vinler-Egen ganske mangler i de bayerske Alper, 

 medens den i Tyrol stiger op lil 4300 Fod (Sendtner). 



Vi gaa nu over til at lage i Betragtning den Rolle, som Cnpulirererne spille i For- 

 hold til andre, navnlig Iræaglige Planler i de forskjellige Dele af delle Gebet. 



Den østeuropæiske Slette eller det europæiske Rusland er lrælns baade i sin nord- 

 ligste og sydligste Del. Trægrændsen mod Nord kan ifolge Schrenks Undersøgelser**) 

 belegncs ved en Linie, som drages mellem 67° ved Hvidehavet og til G4° ved Ural. Kun 

 paa Halvøen Kola gaaer Trægrændsen næslen lige lil Ishavet; den nordostlige Del af Rus- 

 land derimod, Samojedernes Land, horer tir det arklisk-alpine Rige eller, som det sædvan- 

 lig kaldes, Tundrernes Dælte. Rlandt de i Tundrerne herskende Planler skulle udhæves: 

 Dværgbirk, Pile {Salix arbuscula, Lapponum, depressa), Eriophoruvi og Folytrickum. Ligesom 

 paa den ene Side Skovene i Floddalene rykke langt op i Tundrernes Bælle (til 67';o°), saa- 

 ledes findes paa den anden Side ofte større Parlier af Tundrerne indenfor Skovbæltet eller 

 Grændsen er, som man maalle vente det, ikke skarp mellem Skovens og Tundrernes 

 Bælte***). Det er i Rusland ikke som i Skandinavien Fyr og Birk, der betegne Skov- 

 'grændsen, men Gran {Picea obovata). — Medens det i Nordrusland er Kulden, er det derimod 

 i Sydrusland Tørken, som betinger Træløsheden. Nordgrændsen for Steppegebetetel an- 

 gives ved en Linie, som fra Sysran ved Wolga (paa 53°) drages mod Nordost til Sergiewsk 

 og mod Sydvest lil Petrowsk og herfra lil det Sted, hvor Desna falder i Dniepert). Paa 



*) Den kaldes i Norge paa Grund af Vedets Farve Rod-Kg i Modsætning lit Sommer-Egen, der hedder 



Blaa-Eg eller Bly-Eg. 

 **) Schrenk: Reise nach dem Nordosten des curopæischeu Russiands 1818. — Blasius: Reise im 

 curopæischen Russiand. Th. 1—2. 1841. — Rupreclit: Beitråge zur Pllanzenkunde des Russ. 

 Reiches 1850. — Tiaulwetlcr: Die pllunzengeogr. Verhållnisse des europuisclien Kusslands 1850. 

 ***) Schrenk fandt de hoieste Punkler af L'ral (c. 1000 Fod) paa G8° endnu snefri. Lral danner 1 sin 

 nordligste Del, bolende mod Vest, et vildt , overalt med Rullesten dækket lavt plantelost Huldedrag, 

 hvis hoieste Punkt er henved 1500 Fod, men ophorer ikke her, som man tidligere har troet, ganske. 



t) Dog lindes der i L'kraine store skovbcvoxedc Strækninger. Skovene bestaa af Eg, Lind, Poppel, 

 Ahorn, især .leer Tataricum, og Ask. I disse skyggefulde, fugtige Skove udvikles eu overordcnUig 

 Rigdom paa Svampe; mange Mennesker leve om Sommeren og Efteraaret fornemmelig af Svampe, 

 og lorrede Svampe forsendes herfra for betydelige Summer (Blasius: Reise, V. 2, p.- 212—13). 



