418 88 



og Kasan*), der tildels høre ind under Urals vestlige Ileldning, ere saaicdes dækkede med 

 umaadelipe Skove, som væsentlig bestaa af Nanletræer, nemlig Pinus aylt-estris, Abt'es Sibe- 

 rica og sjeldnere Larix Ledehourii, medens blandt Løvtræerne kun Birken er almindelig, 

 og Egen, Ælnien (U.campestris og effusa], IJævreaspen, Graa-KI ogRød-EI, Røn, llægebær 

 kun forekomme indblandede. I"ra den sydlige Del af Ural, som i Guvernementet Orenburg 

 strækker sig ned i Steppegebettt, nævner Meinshauser**) følgende Træer: Abies Sibirien, 

 Picea obovata, Larix Ledebourii, Pinus sylvestris (almindelig og danner i den sandede 

 Steppe ved Tobol-I'loden en Skov af betydelig Udstrækning), P. Cembra, Betula<ilba, Ul- 

 mua j)edunculaia , Salix penfandra, amygdalina , viminalis, cinerea, nigricans, Populus tre- 

 mula, Tilia parvifolia, Cerasus Padus, Horbus Aucuparia, Cratægiis sangvinea. — Det har 

 fremdeles vist sig, at Ilovedsummen af de i denne østligste Del af Rusland voxende Arter 

 ere de samme, som forekomme i Tydskland. Af henved 400 omkring Wiætka samlede 

 Planler er der saaledes kun 23, som ikke tilhøre Tydsklands Flora, og af 312 Arter fra 

 Provindsen Tambow kun 15 ikke tydske***). De fleste af disse mellemeuropæiske Arter 

 gaa desuden langt ind i Siberien, for Størstedelen til Daurien. Af de nysnævnte ved Wiætka 

 samlede Arter er der saaledes kun omtrent 20 Arter, og blandt disse Egen, som have deres 

 Østgrændse ved Wiætka og 40 ved Uralt). 



*) Meyer: Florula provinciæ Wiætka i Beilragen zur PnanzeiikmuJe des nissisclicn Reichs. Lief. 5. 



1848. 

 **) Bcitrag zur I'flanzengeographie des Sud-Lialgebirges i LIniiæa, V. 30 (1S60), p. 405. 

 ***) Provindsen Tambows Flora i Meyer u. Ruprecht: Beitrage zur PHanzenkunde Russiands, 1814. 



I) Sydruslands Steppcgebét er en umiddelbar Fortsæltclsc af de store Sallstcppcr, som indtage den 

 turanske Lavning omkring Aralsoen og det 7000 D Mile store caspiske Hav, hvis Speil som bckjeiidt 

 ligger 80 Fod under Verdenshavets. I Stepperne omkring det caspiske Hav bestaacr den ensformige llade 

 Bund af Ler, men store Strækninger ere dækkede med Flyvesandshoie, og paa enkelte Steder hæve Gips- 

 og Sandstenslag sig iveirel til en Høide af 20—500 Fod. Paa mange Steder er Leret dækket med 

 Saltefllorescenscr eller indtages afSaltsumpe. Iler hersker en næsten altid skyfri blaa Himmel, og den 

 aarlige Regnmængde naaer kun op til faa Tommer. De storste Extremer i Temperaturen gjcir sig her 

 gjældende. Om Sommeren er Varmen næsten altid 20—30° R., medens om Vinteren Thcrmometret 

 synker lige saa dybt under Frysepunktet. I noie Forbindelse med denne cxtrcmc Hede og Kulde saml 

 Torke staaer den tætte graaligc Haarbeklædning, som er saa karakteristisk for Sleppeplantcrne, og som 

 baade tjener til Beskyttelse mod de brændende Solstraaler og mod Vinterens Kulde og til at optage 

 Luftens Fugtighed, men som ogsaa giver Plantcvæxten her et meget trist og ensformigt Præg. 

 Blandt de mest fremherskende Planter i Steppen ere Artemisierne (.'1. fragrani, scoparia, Taurica, 

 vulgaru, Absinthium, Austriaca); de voxe nemlig overalt i spredte Tuer, hvor der er Lerbund; kun 

 hvor denne tillige er saltholdig fortrænges de af Sallurterne (Ealocnemon atrohilaceum , Salicomia 

 herbacea, Sahola arlmacula o. m. 1.). Hvor Underlaget er Gips, viser der sig en storre Afvexling i 

 Plantevæxten. Her secs i April en broget Blomstervrimmel af Tulipaner {T. »yloeatris, OesnerUnia), 

 Adonis parviflora, Aalragalua Fallasli, physodes o. fl., Spiraa hypericifolia , Plihmis pungens, Atra- 

 phaxis apinoaa, Atriplex, liheum Caapium, Salaola, Salicomia o. m. fl. Midt i Mai staa de Heste af 

 disse'Planter i Frugt, og allerede i Begyndelsen af Juni er næsten ethvert Spor til Plantevæxl for- 

 svunden. Paa nogle Steder dækkes Jorden af Mannalav (Lecanora esculenta). Paa Sandhuiene, paa 



