434 104 



malerisk skjonne Egne i Landet. Bæltet har Karakteren af en stor Indsø, overalt sees 

 Øer eller de lioie fra Fyens Kyst fremspringende skovklædte Odder. Bogen viser sig her 

 især paa Fænø og Føns Odde i en eiendommelig kjon Skikkelse: med hoie, ranke soile- 

 formede Stammer, og Kristtornen er i Slrandskovene Syd for Middelfart ligesaa almindelig 

 som i de slesvigske Skove (Vaupell). Blandt andre her forekommende for Jylland karakteri- 

 stiske Planter skulle udhæves: lianmiculus lanuginosus, Årum maculaium, Hyyericum hir- 

 sulum, Sckedonorus asper, Campanula lalifoUa, Veronica montana, Anthericum, Genista 

 anglica og tinctoria, Ornithopus, Arnica, Phyleuma spi'caium, Luzula maxtma, Melampyrum 

 silvaticum (Botan. Tidsskr., 2 Bd., p. 10). — Paa Als, som har et Skovareal paa 3000 Tdr. 

 Land, er Bøgen meget overveiende, men for 100-200 Aar siden var Egen her det her- 

 skende Træ. Asken og Nauren er her hyppigere end de fleste andre Steder i Landet. — 

 En karakteristisk Del af Flanlevæxten paa Iløiryggen udgjøre »Bakkehederne«. Bunden er 

 her ofte noget lerholdig, og disse Bakker have tidligere været bevoxede med Skov — derom 

 vidne de mange Levninger af Eg og Fyr, som findes i Moserne — men nu er Lyngen her- 

 skende her, hvor den opnaaer en anselig Høide og er blandet med Enebær og Gyvel. 



3) Uet vestlige eller skovløse Bælle indbefatter hele den Del af Balvøen, 

 som ligger Vest for Høiryggen, og henhører til to geologiske Formationer, den østlige Del 

 til Kullestenssandet og den vestlige til Brunkulformationen. Dette Bælte er i sin største 

 Del (lad Slette, og Overgangen hertil fra Høiryggen er næsten overalt pludselig. .Sletlens 

 Overflade dannes af Sand, i den østlige Del indtil en Dybde af 30—40 Fod, medens man 

 i den vestlige Del allerede i en Dybde af 2 — 10 Fod træffer de for Agerdyrkningen saa 

 uundværlige Mergellag. Sletten eller den egentlige Hede er imidlertid paa flere Steder af- 

 brudt af lave øformede Bakkepartier, og i den Del af Heden, som ligger mellem Lim- 

 fjorden og Kongeaaen, er der saaledes 3 store Bakkeøer: Skovbjerg Bakkeø, Audum-Varde 

 Bakkeø og Herning Bakkeo, der tilsammen udgjøre c. 60 Kvadratmile, medens de mellem- 

 liggende Flader anslaaes til 50 Kvadratmile. Langs hele Vestkysten løber en Klitbræmme, 

 der fortsætter sig ned over den vestlige Ørække, og indenfor denne ligger den frugtbare 

 Marsk, dannet af Brunkulformationens*) omslemniede, af Havels Organismer gjennemlræugte 



*) Brunkulformalionen, hvis Lag tyde paa en meget rolig l'dvililing, bestaaer af Glimmerler og gult, 

 iernrlgl Sand (Limonilsand) eller Sandsten og Conglomciat. Paa Ocn S.vlt vise denne Formalions 

 Lag sig uforstyrrede, uafbrudt paa en Strækning af over '/s Mil, og de fleste Bakkeeer 1 Fladerne 

 vise under Rullestensformationens Sand- og Lerlag Brunkulformationens ved deres hvide Glimmer- 

 blade let kjendelige Lag og Brnnknl, der ved Sandfugicgaarde i Skjtrnaadalen have en Mægtighed 

 af 12 Fod. Men en meget stor Del af Brunkulformationen er ved senere Omva;ltninger bleven for- 

 styrret, og dens sandede Ler synes at have bidraget væsentlig til Dannelsen af Halvøens store Sand- 

 sletter. Et meget mærkeligt Led af Brunkulformalionen er Moleret paa Øerne Fuur, Mors, paa 

 Limfjordkysten i Thy og paa Hannæs, en af de storste Diatoniekiscldannelser, man kjcnder, og efter 

 Diatoméernes Natur al domme rimeligvis en Dybvands- og Havdannelsc. — Paa den eslligc Side af 



