105 435 



Ler. — Detle Bælle er væsentlig skovlosl og karakleriseres derved, I) at lier kun pletvis 

 forekommer Levninger af fordums Skove som Krat, der i det Hele ere indskrænkede til de 

 nysnævnte Hakkcoer, og derved, '.') at den øvrige I'lantevæxt i Overensstemmelse med Jord-' 

 bundsforskjelligliodHrne fulder i Ire mindre fra Nord til Syd løbende Ba-lter: Hedevæxl-, 

 Marskvæxt- og Klilvæxlljæltel. — Skovlosliedcn i denne Del af Jylland er ikke oprindelig, 

 men skyldeg dels Mennesket, dels Vestenvinden. At der endnu i den historiske Tid har 

 været Skov lige ud til Vesterhavet og i de sletteste nu for al Trævæxt blotlede lieder, 

 derom vidne de mange Levninger af Triiuir 1 Torvemoserne, de rodfæstede af Klitsand dæk- 

 kede Træer i Kyslrandcn og de mange Bynavne, i hvilke »Skov« eller »Lund« danne enten 

 For- eller som sædvanlig Kndestavelsen. Det er derfor ogsaa urigtigt, som man tidligere 

 antog, at den sandstensaglige Masse, der paa mange Steder breder sig under Overfladen i 

 lledeslettrn, og som er bekjendt under Navn af Ahl, skulde være den egentlige Grund til 

 Skovløsheden. Tverlimod, Ahidannelsen er en Tølge af Skovløsheden, og den foregaaer 

 endnu den Uag i Dag, hvor det af Lyngen beklædte Sandlag er jernholdigt. — I denne 

 Del af Jylland er der i den historiske Tid skcet store Omvæltninger og Forandringer: Havet 

 har borlskyllet mange Kvadratmile Land, Flyvesandet har bredt sig over store Kyststræk- 

 ninger og dannet 50—100 Fod hnie Bakkedrag, hvor der for var flad Mark, Skoven er forsvundet, 

 og Lyngen har indlaget deus l'lads. Men ikke mindre ere de Forandringer, som tilhøre 

 den nyere Tid, som skyldes Menneskets Indvirkning, og som gaa ud paa at tilbagevinde det 

 tabte: Marskdannelsen fremmes ved Diger, Vige af Havet og Søer udtørres, Saudflugten er 

 dæmpet, og Heden omdannes til Mark og Skov. De opliøiede Tarlier i SandfladerDe, der 

 ovenfor ere betegnede som Bakkeøer, og af hvilke der, foruden en Del mindre, navnlig 

 fiudes tre meget store, »vise sig i den havlignende Lyngørken, sete i Frastand, som en 

 omvendt Terrin«. De ere mere eller mindre, hvor de ikke ere dyrkede, bevoxede med 

 Egekrat, og Egebuskene have her en Høide af 4 — 8 Fod. De karakteristiske Planter ere 

 her: Melampyrum pratense, Aira flexuosa, Anthoxanlum odoratum, Arnica montana, lliera- 

 cium umbellalum, SoUdago, Jasione, Trienlah's, Polentilla Tormentilla, Rubus plicatus, 

 Pieris aquilina, Genisla, Lycopodium clavatum, Campanula rolundifolia , Acliillea milli- 

 folium, Pimpinella Saxifraga (Vaupell 1. c. p. 295). — Paa Sandfladerne, de egentlige 

 Heder, er der navnlig tre Planter, som mange Steder temmelig ligelig dele Herredømmet 

 over Bunden mellem sig: Hedelyngen, Kevlingen og Rensdyrlaven, og ^la snart den ene, 

 snart den anden pletvis er mere fremherskende, har detle Plantedække et eiendommeligt 

 broget, rødligt, grønt eller hvidt Udseende. Men desuden er der en Mængde, ofte nydelige 

 Smaaplanter, som udbrede en eiendommelig Ynde over Ueden; disse ere: Erica Tetralix, 



Halvdcn , 1 den nordlige Del af Kjen og den nordvestlige Del af Sjælland optræder el yngre Led af 

 Urunkuirormationcn som glimmerfrit, plastisk og sklfrlgt Ler (KorchliaQimer: Oversigt over 

 Danmarks geognostiske Sammensætning, el Foredrag ved Naturforskermodel i Slockliolm 1863). 



ih. Sclik Skr. i Rxkke, lulurvidtnsk. og mglbtin AM. 3 Ild. VI. 56 



