113 /J^3 



vexlemed herlige Æilelgranskove. I en Høide af 2500 Fod begynder Rødgranen at 

 vise sig, bliver eflerliaanden det hcrsiiende Træ i Skovene, og naaer op til 4200 Fod*). 

 Toppen er bedækket med forkroblede liøge, hvorimellem sees Ilon og Valbirk-Lnn. Don 

 østlige Side er bevoxel med Bog paa de mod 80, men med llodgran paa de mod NV 

 vendende Skraaninger; kun paa de af Grus og Sand dannede Moræner voxer Fyrren. Kød- 

 gran og Ædelgran forekomme lige til Trægrændsen, men de danne kun mellem 2200 og 

 S'lOO Fod sluttede llevoxninger. Her viser sig, da Jordbunden overalt er den samme, 

 nemlig Kalk, maaske lydeligere end noget andet Sted den Indflydelse, som de til Bjerg- 

 skraaningernes Iletning knyttede klimatiske Betingelser udøve paa Træernes Fordeling. 

 Bøgen gjør sig saaledes gjældende her i meget forskjellige Holder, hvor den paa en mod 

 SO vendende Skraaning er udsat for den tørrere Vinds Virkning, medens Ædelgranen fordrrT 

 den fugtige Vestenvind, og Rødgranen trives bedst paa de mod NV vendende Skraaninger**). 

 En lignende Afhængighed af Bjergets Retning viser ogsaa Buxus sempervirens her. Paa 

 de vestlige Skraaninger er denne Rusk saa almindelig, at den bestemmer Landskabets Ka- 

 rakter, og den udbreder, navnlig over Ain-Dalen, en eiendommelig Ensformighed, men i 

 de østlige Dele af Bjerget er den sjelden***). — Vogeserne stemme i Skovenes Karakter 

 væsentlig overens med Jurakjæden, uagtet det her ere ganske andre Bjergarter, som cre 

 herskende (Granit, Gneis og Sandsten). Det er navnlig yEdelgran og Bøg, som i et næsten 

 sammenhængende Skovbælle beklæde denne Bjergkjæde. /Edelgranen gaaer ned til Lav- 

 landet, og det viser sig her ligesom paa Jurabjergene, at Bogen tager Runden i Besiddelse 

 overalt, hvor Østenvinden har Adgang (I*. E. Muller 1. c). 



Den mellemeuropæiske eller Tydsklands Flora karakteriseres for Cupulife- 

 rernes Vedkommende derved, at Bagen og Sommer- og Vinter-Egen her have deres største 

 Udbredning, medens Kastanien og den tyrkiske Eg mangle. Fremdeles er yEdelgranens Op- 

 træden meget betegnende. Den synes her at have sit egentlige Hjem ; den danner udstrakte 

 Skove i Lavlandet (Polen) og sydligere i et eget Bælte paa Rjergene, hvor den (paa Boh- 

 merwald) optræder som Urskov. Den har modsat Bogen en nordostlig Polargrændse , da 

 den fordrer en større Sommervarme. Hvad Plantevæxten i det hele angaaer, findes her en 

 stor Rigdom paa Arter, der dog aftager betydeligt mod Nord, men ingen eiendommelige, 

 og Uovedsummen af Arierne ere de samme, som voxe i Rusland og lildels i Siberien. 

 Disse Forhold grunde sig paa Tydsklands centrale Stilling, og de ringe Vanskeligheder, 

 som de fysisk- geografiske Forhold her stille i Veien for Indvandring fra forskjellige L"d- 



*) Rhamnui alpina, Lonicera alpigena, Spiraa Arunau, Oentiana lutea, Crocus vemiti liore til de 



liaraKleristiske Planter i Naaletræerncs Bælte. 

 **) P. K. Muller: Om Ædelgranens Forekomst i nogle franske Skove 1. c. 



**) J. Tliurmann: Essai de plivtostalistiqiic appliqué i la clialne du Jura el aux contrées voisines, 

 T. 1-2, 1849. 



Ii'iiik. Selili. Skr., b Rxlhc, nalurvljcnsk. ng mtlhem. Afd. 9 B. VI. s6 



