446 116 



over den Lohmiske og paa den anden Side over den bayerske Slette, hvor Ilorizonlen be- 

 grændses af Alpernes takkede Kalkbjerge. Uer findes tre ingenlunde skarpt, men dog 

 temmelig tydeligt adskilte Plantebælter. Det laveste Bælle naaer fra Dalbunden (c. 1000 

 Fod) til 1800—2000 Fod. Iler har Egeskoven næsten overalt maattet vige Pladsen for 

 Kornmarker, Frugt- og Humlehaver. Det næste ISælle ligger mellem 2000 og 300u Fod. 

 Her er kun en lille Del af Jorden opdyrket; den allerstørste Del indlages af Skove, der 

 beslaa af Bøg og Ædelgran, og som lier og ligeledes i det følgende Bælle frembyde den 

 særegne Interesse, at de endnu befinde sig i deres oprindelige Tilstand, 

 staa saa godt som uberørte af Mennesket og ere virkelige Urskove*). Træerne 

 have her ikke alene en ganske ualmindelig Størrelse, men ere ofte paa store Strækninger 

 ensslore og staa meget tæt. Bøgene, hvis Stammer danne 60—80 Fod høie, 3 — 4 Fod 

 tykke, glatte graalige Søiler, rage op til en Høide af 120 — 130 Fod; men endnu colossalere 

 ere Ædelgranerne, der blive 150 — 200 Fod høie, og hvis Stammer have 20—30 Fod i 

 Omfang. 1 Frastand sees derfor ogsaa Bøgens kuppelformede Løvhvælv overraget af Ædel- 

 granens pyramideformede Kroner. Henraadnende Stammer, der i 2 — 3 Lag dække Jorden, 

 ere ta!t besatte med Opvæxten af Ædelgraner i forskjeliige Aldere — underliden 30 — 40 

 Exemplarer i én Hække paa en 60—70 Fod lang Stamme, hvorved der opstaaer en til- 

 syneladende kunstig Hadplantning — kun dæmpet Lys kan trænge gjenncm det tælle Lov- 

 hvælv, og Stilheden afbrydes ikke af Fuglesang; men Vindens Susen savnes sjelden i 

 Trætoppene. En meget underordnet Bestanddel af disse Skove dannes af Acer Pseudopla- 

 tanus og Ulmus campestris, men Linden mangler ganske. — Imellem 3000 og 3bO0 Fod be- 

 gynder Hødgranen al blive mere og mere almindelig, og mellem 3500 og 4500 Fod danner 

 den udelukkende Skoven. Den opnaaer ikke en saa colossal Størrelse som Ædeldranen — 

 dog ere 120—150 Fod høie Stammer med 12 — 16 Fod i Omfang meget almindelige — 

 men den bliver ældre (7—800 Aar), og Lrskovskaraktereu gjør sig allertydeligst gjældende 

 i den laveste Del af Hødgranbæltel (lil 3600 Fod). Lagene af hensmuldrende Stammer ere 

 mægtigere, og her viser sig flere Forhold i Væxten, som minde om Tropezonens Urskove. 

 Rødgranens Stamme sees ofte løftet i Veiret paa 8 — 10 Fod høie pandanaglige Rodgrene, 

 og det er ikke ualmindeligt, at de nedliggende horizontale Grene slaa Rødder paa de Steder, 

 hvor de berører Jorden, og herfra skyde da nye Stammer i Veiret i nogen Afstand fra 

 iVlodertræel. Paa en Høide af 3600 Fod begynde Rødgranerne al aftage i Størrelse , Aar- 

 ringene blive her kun meget smalle, og Grenene brede sig langt ud til Siden, men del 

 sygelige Udseende, som ellers er saa almindeligt hos de med Laver tæt besalte Træer paa 

 Gruudsen af deres Udbredning, sees ikke her. Ligesom Bjergene her i det hele savne 



*) (ioppert: .Skizzcti zur Kmiiliiiss iler Urwulde Sililcskns uml lidlitiKiwald {Aova acta naiuræ 

 i, Tom. XXXIV). 



