450 120 



den ovre Oel af Donauens Flodsystem , liver den fra Syd modlager Tillnb af sine tre store 

 Bifloder: Lech, Isår og Inn, var endnu i den tertiære Tid den vestligste Del af en fra 

 Sortehavet udjiaaende lang smal Ilavbugt, blev senere til en stor Indsø og er derpaa gradvis 

 bleven omdannet til Land. Med denne Danneisesmaade stnaer det i Forbindelse, at her 

 findes saa betydelige Arealer, der indtages dels af Tørvemoser, dels af Ueder. Turvemoserne 

 dække saaiedes over 20 n Mile, og Erdingermoor paa venstre Isarbred mellem Mfmchen 

 og Freising alene -(,6 n Mile. liederne indtage store fuldkomment flade Strækninger, 

 navnlig paa de Steder, hvor lller, Lech (Lechfeld) og Isår udmunde i Donauen. Bunden er 

 kalkblandet Sand og Grus, ofte dækket af et Lerlag. Hvad Plantevæxlen angaaer, have disse 

 lieder kun det fælles med den nordiske Lynghede, at de ere træløse; thi hverken Lyngen 

 eller nogen anden enkelt Planteart er her overveiende. Her findes et broget Tæppe af 

 urleagtige Planler, Halvbuske og Buske henhørende til mange forskjellige Familier*). Store 

 Hedestrækninger, som nu ere for ufrugtbare til at dyrkes, have for halvandel tusind Aar 

 siden været benyttede til Agerbrug, saaiedes som de her fundne Oldsager vise, eller værel 

 skovklædte. Romerne fandt Landet her overvoxet med Skove, fugtigere og frugtbarere end 

 nu; først eder Skovenes Rydning have Hederne taget Bunden i Besiddelse. — Bayern har 

 dog et betydeligt Skovareal, og Rødgranen er det almindeligste Skovtræ fra Donauen og til 

 en Høide af 5340 Fod. Ædelgranen er hyppigst i de laveste Dele af Iløisletten især paa 

 dyb Lerbund; paa Bjergegnene, hvor den stiger til 4600 Fod, forekommer den mest i Selskab 

 med Rødgranen. Lærken mangler i den vestlige Del af de bayerske Alper, men i den 

 østlige Del danner den tilhgemed Zirbelfyrren paa 6000 Fod den øverste Trævæxt. Sidst- 

 nævnte Fyrreart voxer navnlig mellem 4700 og 5750 Fod, men den er nu paa mange 

 Steder næsten udryddet, da dens fine, vellugtende Ved er meget søgt til Træskærerarbeide. 

 Pinus sijlvestris gaaer til 4900 Fod, men forekommer i Reglen kun i smaa Grupper eller i 

 spredte Exemplarer. Pinus montana er især udbredt mellem 4300 og 6250 Fod. Taxen 

 voxer mellem 1150 og 4300 Fod. Sommer-Egen gaaer mange Steder kun til 2000—2500 

 Fod og stiger aldrig over 2800—2900 Fod. Vinter-Egen er sjelden Syd for Donauen og 

 mangler ganske i de bayerske Alper, hvilket staaer i en mærkelig Modsætning til dens Ud- 

 breduing andre Steder, hvor den i Regelen gaaer høiere op paa Bjergene end Sommer- 

 Egen. Bøgen har i det hele, dog navnlig paa frie Skraaninger, sin Uøidegrændse paa 

 4370 Fod, men forekommer i enkelte Exemplarer paa 4600—4700 Fod; i Dale og paa 

 Dalskraaninger ligger Grændsen for dens Udbredning 300—900 Fod lavere. Begge Elle- 

 arter forekomme langs med Floderne; men ikke paa samme Steder eller mellem hinanden; 



*) Sendtner l:inilt i Itnjerns to slorslc Heder (Leclifeld og Garcliingerhaide) 222 Arter. Af disse ere 

 54 Aner su;rlii; k.iraklerisliske for lieden, saasoiir Llnum Jlavum, Linosyrk vidgarU, Asier Amellus, 

 Carduus dcjloratus, J/i/podiacris macnlata, Polentilla rnpcstris , Dorychnium iufruticosum', Arctoata- 

 phylot officinalis. 



