129 459 



dække navnlig den hnie sydvestlige Del af Alpelandet. Desuden kastes Æquatorialstrømmcn 

 tilbaf,'e af Alpcmuren og udover som en regnfuld Nord- og Nordostvind en betydelig afkølende 

 Virkning paa den lombardiske Slette, saa at Vintertemperaturen her bliver langt lavere, end 

 man skulde veiilc ifiiige IJredegraden. Om Sommeren derimod er den sydlige Luftstrøm 

 saa lini, at den gaaer over den sydlige Alpemur, og den giver sig da tilkjende i den østlige 

 Del af Schweiz og i Tyrol som den snesmellende Føhn (Alpeboernes »Schneefresser«)*) — 

 den kan undertiden piia én Dag smelle 3 Fod mægtige Snelag. Heraf kommer det, at 

 Salzburg overgaaer Schweiz i Uigdom paa Vandfald, men mangler Gletschere. Om Som- 

 meren virke Alpernes sydlige Affald som Lævæg, forhøiende Fnsolationen, og som beskyttende 

 Mur mod Nordveslvinden, hvorfor der ogsaa ved de Hjlienske Sner og den dalmaliske Kyst 

 kan voxe Planter, som fordre Neapels Sommervarme**). Alperne frembyde en saa stor 

 Uigdom af skarpt fra hverandre sondrede Hjerggrupper med forskjellig geognoslisk IJygning, 

 forskjellig llelning o. s. v., at man heraf kan forklare sig det slore Antal Arier, som dette 

 Bjergland nærer, og den rige Afvexling og .Mangfoldighed, som Planlevæxlen her frembyder; 

 men det bliver derved ogsaa umuligt, at give nogen for samtlige Alpekjæder gjældendc 

 Karakteristik af Plantebælterne. Kun saa meget kan siges i Almindelighed, at de Træer, 

 som danne Skovene i saa store rene Bevoxninger, at de bestemme Bælternes Karakler for- 

 nemmelig ere Bøg og Rodgran og paa nogle Steder Ædelgran, Lærk og Zirbelfyr. Eg 

 Birk og Fyr danne aldrig større Skove, men forekomme kun i smaa Grupper eller i spredte 

 Exempiarer; de to sidstnævnte voxe i meget forskjellig Høide (2000—6000 Fod). Iler skal 

 fursl angives, hvorledes Bælterne vise sig paa Cenlralkjæden , og dernæst skulle de Af- 

 vigelser herfra oinlaics, som gjøre sig gjældende paa de mere nordlige eller mere sydlige 

 Kjæder. 



I'xigens Bælte er kun meget svagt udviklet paa Cenlralkjæden***); flere Steder 

 mangler den ganske, og den gaaer sjelden over 3000 Fod. De almindeligste Løvtræer indlii 

 en Høide af 3000—4000 Fod ere Valbirk-Løn, Ask og Cerasus avium. Bøgens ringe Ud- 

 bredning forklares ved den Tilnærmelse til Fastlandsklimaet, som her finder Sted paa Grund 

 af den plateauagtige Hævning; men desuden er Bunden meget ugunstig for Bøgen. Det 

 er ogsaa i Overensstemmelse med disse Forhold, at Lærken og Zirbelfyrren, som begge 



*) Heraf det Mundheld: -Der liclii Goll und die licbi Sunn cliuiinet's niit, weiiii der KOIin niil hilfl-. 

 **) Dove: Ueber den Einrtuss der Alpen auf die klimatischcn Verlialtnisse (Zeitsclirifl fur allgemeinc 



Erdkunde, von Koner. Ncue Folge. liter Bd. 18G3). 

 ***) I Kanion Glarus er Bosen dog det almindeligste Lovtræ og odgjor den væsentligste Bestanddel af 

 Skoven. Po^idw Iremula, Betula alba, Ulmus efusa, Fraxiniis exceUior, Tilia Europæa , Sorbua 

 Aria, S. aucuparia, Acer campeHre, A. plalanoides forekomme kun enkelte eller i smaa Grupper i 

 Bøgeskoven. Acer l'seudoplatanua derimod danner rene Bevoxninger. (Ucer: Die Vcgetationsver- 

 hriltnisse der Canlon Glarus i Frobels und llcers Milllieilungcn aus dem Gebiete der tlieorelisclien 

 Erdkunde). 



ridtask. Sclsk. Skr, S Rsrkkc, nllurv. ojt milhcm. Mi. O B VI. 5g 



