145 475 



I Sacramenlo-Dalen har E'lantevæxlen en ganske anden Karakter som Følge af del 

 lutre Klima. Ikr falder nemlig fra Mai til November næslen ikke en Uraabe Regn, og 

 da visne alle urleagtige l'lanler. Skoven er indskrænket til et Bælte langs med Sacra- 

 meuto-Floden og bestaaer fornemmelig af Quercua lobala, som her opnaaer sin slørsle 

 Skjønlied, Q. Oarnjana, Q. agrifolia, Oreodaphne Californica, Fraxinua latifolia og Ore- 

 gona, Platanus racemosa, Vitia Californica, Salix llindsiana og den buskformede Æsculus 

 Caliform'ca. Haade i Sacramento- og Joaquin-Dalen saml paa de Dele af Kystbjergene, 

 som ikke ere skovklædte, er den vilde Havre (Avena falua , Flyve-Uavre), der ogsaa i 

 Danmark forekommer som Ukrud i Vaarsæden, og som antages oprindelig at være indført 

 i Californien, saa almindelig udbredt, at den mange Steder væsentlig bidrager til al 

 bestemme Landskabels Karakter*). Den indtager nemlig udelukkende Bunden og voxer 

 saa tæt, som om den var saaet. Jløiene og Bakkerne om San Francisco og San Pabbo- 

 Bugten ere for en væsentlig Del dækkede med denne Græsart, og kun i Dalene findes Træ- 

 væxt, fornemmelig beslaaende af Quercua agrifolia, der i sin Habitus minder om Æbletræer. 

 Disse Lunde give saaledes i Forbindelse med Markerne af vild Uavre Landet her Udseende 

 af al være dyrket. — Paa begge Sider af Sacramenlo-Dalen danner el bølget Land Over- 

 gang til de indesluttende Bjergkjæder. Klimaet er her ikke saa tørt som i Dalen, og 

 Plantevæxten har en eieudommelig parklignende Karakter, hvis Skjønhed prises af califor- 

 niske Reisende. Trægrupperne, som her vexle med de med vild Havre overvoxede Partier, 

 bcslaa fornemmelig af Quercus lobata, der i Væxt minder om vor Eg, og som uden Tvivl 

 er Californiens smukkeste, almindeligste og nyttigste Egeart, og af Finns Sabiniana (»nul 

 pine«), der i Væxt er forskjellig fra de fleste Fyrrearter, da Stammen hurtig deler sig i 

 vidludbredte Grene, og som har hovedslore Kogler med krogformede Kogleskæl. Begge 

 disse Træer have her en særegen Betydning ved deres spiselige Frø, som udgjore en væ- 

 sentlig Del af Indianernes Vinterforraad. I denne Høide er det ogsaa, at Paaania densiflora 

 især forekommer, men den synes at have sin største Udbredning Syd for San Francisco. 



Den vestlige Skraaning af Nevada-Kjæden og dennes Fortsættelse i Oregon som Cas- 

 cade-Bjergene, hvis høieste Toppe rage langt op i den evige Snees Region, modtager i 

 rigelig Mængde den fra Sydhavet hidførte Fugtighed og er derfor ogsaa næsten overall 

 dækkel med tælle Skove, hvor Naaletræerne ere aldeles overveiende, medens Egene ere 

 indskrænkede til den laveste Region. Skovene bestaa indtil henved 3000 Fod fornemmelig 

 af Quercus lobata, Garryana, agrifolia, chrysolepsis og Paaania densiflora, men store Stræk- 

 ninger ere bedækkede med Krat dannede af Ceanothua, Purahia, Spiræa, Amelanchier, Fre- 

 montia, Prunua aubcordata og Arclostaphyloa glauca (•Manzanita«)) en stedsegrøn 6 — 8 Fod 



*) Flyve-Havren er i visse Egne af Norge bleven et lioisl besværligt L'krud (Schubeler: Die Cultur- 

 pflanzen Nordwegens, p. ■16). 



I«uh. Selik. Skr, i Rrkk>, nilurvideiuk. of milhcffl. Af«. 9 B. VI. 60 



