157 487 



Steder af en hedeaglig Planlevæxt, hvor lave lyngaglipe Planler (Pemettya) overklæde Bunden. 

 Ikke langt fra Snegrændsen danner den 100 Fod linie Araucaria i'mbrtcala, hvis Fro afgive 

 et vigtigt Næringsmiddel for Indianerne mellem 37° og 39°, el egel Bælle paa begge Sider 

 af Cordilleren. 0|L;.saa Bfigcn naaer i Dværgformer (Notlwfaqua antarcHca var. pumilio og 

 N. alpina) næsten op til Snegrændsen, saa al Fjeldvæxterne i Ilegelcn ikke danne noget 

 særligt Bælte af stor L'dstrækning, men ikke desto mindre optræde de her i en slor Rig- 

 dom paa høisl eiendonimelige Former. Foruden en Hærskare af Kurvblomster, især af 

 Nassauvieernes Gruppe [Nnssauria nivalis, Ferezia nivalia) og snehvide Scnecioner med gule 

 Blomster, er det dværgaglige Escallonier, tornede Colletier, Cassier med store gule Blomster, 

 Calceolarier, Alstroemcrier, Loaser, Tropæoler o. m. fl., som her danne el broget Blom- 

 slertæppc. Plantebælterne i denne Del af Landet ere angivne paa den næste Side. 



Paa Oen Cliiloe har Skoven i del hele samme Karakter som paa det lige overfor 

 liggende Fastland, men Proleacecrne og blandt disse den ved sine smukke røde Blomster 

 udmærkede Emhothriuvi coccineum, ere her endnu mere fremherskende, og paa nogle Steder 

 danner en Arl af den nyhollandske Myrteslægl Metrosideros [M. stipularis] tælle Krat. Iler 

 voxer ogsaa den mærkelige »Panke« (Gunnera scdbra), der ved sine kæmpestore Blade 

 minder om Rhabarberplanlen. Paa Syd- og navnlig Vestsiden af Øen er Regnmængden 

 saa stor, at Landet næslen er ubeboeligt, og Skoven er her lige saa opfyldt med døde og 

 hensmuldrende Træstammer, som i Brasiliens Urskove. — I den Del af Chili, som ligger 

 Syd for Cliiloe, bliver Skovens Sammensætning efterhaanden mere ensformig. Bøgene have 

 her fortrængt de fleste andre Træer*), og de store træagtige Græsser vise sig ikke mere; 

 derimod ere Bregnernes, Mossernes og Dalvmossernes store Skarer endnu blevne betydelig 

 forøgede, saa at de danne el meget fremragende Træk i disse af Regnen altid dryppende 

 Skove. Her viser sig desuden i en anden Henseende en væsentlig Forandring; Torvemoser 

 begynde nemlig her paa enkelte Steder at afbryde Skoven og tiltage nu, jo længere man 

 gaaer mod Syd, saa at de paa Ildlandet indtage betydelige Strækninger. Tørvedannelsen 

 kan, som bekjendl, ikke finde Sted i de varme Lande; de klimatiske Betingelser, som be- 

 gunstige denne eiendommelige Oplosningsproces, begynde saaledes i Sydamerika paa 43 — 

 44° s. B., men del er ganske andre Planler, som her voxe paa Moserne og danne Tørven, 



og Persea Ltngue, som crc saa almindelige paa Kjstbjcrgene, ganske mangle her, og Etccryphia cor- 

 di/olia, Weinmannia tricliosperma og Myrtut Luma exe sjpldne. Underskoven er ogsaa mindre tæl 

 og Slyngplanterne sjcldnere; Comidia og Aralia ere de almindeligste. Paa nogle Steder er Aegotoxi- 

 cum jnmctatum det herskende Skovtræ. Ved Ranco-Soen, der er betydelig slorre end Como-Soen, 

 og som ligger ved Foden af Cordilleren, bestaaer Skoven af Eugenia apiculata, Edtcardtia Macna- 

 biana, Culdcluvia paniculata og Loviatia ferruginea (Philippi: Excursion nach dem Ranco-Scc in 

 der Provinz Valdivia, Bot. Zeit. 18G0, p. 305). 

 *) Denne Forskjel I Plantevæxlen er allerede paafaldende ved Tres Mootes. Af de mange Myrtaceer, 

 mindst 14 Arier, som ere almindelige i den nordlige Del af delle Gebél, synes ingen at gaa meget 

 sydligere end til denne Halvo (Hooker: The botaiiy of ihe anlarclic voyage p. 277). 



