496 166 



Gebeter, men fra disse liave de udbredt sig i rorskjeiiiiie Retnioger, indvandret i liinandens 

 Territorier og blandet sig mellem hinanden. Herved opstaaer der Overgangsgebetcr, og 

 der staaer nu tilbage at vise, at der netop i disse optræde Former, som danne Mellemled 

 mellem de fra de forskjellige Centra udgaaende Typer. 



Kastanietypen har sit Centrum paa de indiske Øer og her fremtræder den i sin 

 reneste Skikkelse i Slægten Cyclobalanus. Denne Slægt frembyder nemlig baade i sin 

 Bygning og i sin Habitus de fra Ege- og Hogelypen mest afvigende Forhold, tilhøre ude- 

 lukkende de indiske Øer og optræder her i stor Formrigdom. Den tilstødende Del af Asien, 

 hvor Cupulifererne overhovedel erc tilstede, Flimalaja, China og Japan, karakteriseres ved 

 Former, som paa forskjellig iMaade vise en Overgang mellem Kastanie-, Ege- og Bøgetypen. 

 Her er saaledes to Slægter af Ivastaniegruppen af hvilke den ene, Pasania, viser en Til- 

 nærmelse til Egene ved Skaalskællene (o: Pasania er Cyclobalanus med Egeskaal)*) og 

 den anden, Castanea, til Bogene (o: Castanea er Cyclobalanus med Bøgeskaal). Denne 

 Tilnærmelse mellem Kastanien og Bøgen er endog saa stor, at man tidligere henførte dem 

 til samme Slægt, uagtet de henhøre til ganske forskjellige Typer. Den tredie Slægt (Cy- 

 clobalanopsis], som mere end nogen anden er herskende i dette Overgangsgebét, er ogsaa 

 mere end nogen anden blandt alle Cupulifererne at betragte som en systematisk Overgangs- 

 form; men medens de to foregaaende ere Kastanier som have optaget noget af Egenaturen, 

 maa denne Slægt derimod opfattes som Ege, der tildels have iført sig Kastaniernes Dragt, 

 og det paa en saa skuffende Maade, at det først i den seneste Tid er lykkedes at gjennem- 

 skue Masken og vise deres virkelige Afbyrd (Ørsted: Bidrag til Egeslægtens Systematik i 

 naturh. Forenings vidensk. Meddel. 1860, S. 77). Cyclobalanopsis - Arlerae ere efter de 

 væsentlige Forhold i deres Bygning (Arrene, Frugt og Frø) Ege, men i ydre, mere iøine- 

 faldende Karakterer, navnlig i Skaalen, stemme de ganske overens med Cyclobalanus; i 

 Bladene staa de midt imellem Cyclobalanus og den i Asien og især i Østasien mest ud- 

 bredte Afdeling af Egene (Lepidohalanus sect. Prinus § serroides, see S. 369 og S. 386). 

 De til de tre Overgangsslægter hørende Arter have i Regelen de væsentlige Forhold i Byg- 

 ningen, som ligge til Grund for Slægtskarakteren, saa tydeligt udprægede, at man ikke lades 

 i Tvivl om deres Oprindelse, eller om hvilken Slægt det er, hvortil de bør henføres; men, 

 som man maatte vente, er det dog ikke altid Tilfældet, og der gives saaledes Arter, der i 

 snævrere og mere egentlig Forstand maa betegnes som Overgangsformer**). I den vest- 

 lige Del af dette mellem Kastanie- og Egecentrerne liggende Gebet er der en monotypisk 

 Underslægt [Heler obalanus), som danner Overgang mellem Underslægten Cerris, med hvilken 



*) De fleste Pasania-Åtler sliiUe sig med Hensyn Ul Skaalcii næimesl til Lepidobalanna , et niiiidro 

 Antal stemme I Skaalskællene mest overens med Cerrw-Aiterne (see S. 371 I 4). 



*) Af Slægten Cyclobalanus, C. gemellifiora og argentata og af de to andre Slægter flere af de til Under- 

 slæglcrnc Chlamydobalamie og Lithocarpaa samt Encleistocarpua og Lithocarptu tlørende Arter. 



