499 



En nærmere Undersøgelse af de analoge Arter vil imidlerlid vise, at de, som høre 

 til [Jnderslægten Erythrobalanus, altid have Blade med braaddede Kremragninger eller, naar 

 Bladene ere helraudcde, en braaddet Spids, medens Lepidobalan-Arterne have budte Frem- 

 ragninger og en budt Spids. Medens disse to Undcrslægter i det hele holde sig lydeligt 

 nok sondrede, er der dog visse Arter eller Grupper af Arter, hos hvilke begge llnderslægters 

 Karakterer ere paa en saadan Maade forenede, at de danne virkelige Overgangsformer, og 

 saadanne Mellemformers Antal er især stort, hvor disse Underslægter optræde i det største 

 Antal Arter, altsaa i Mexico. Det er navnlig indenfor Underslæglen Erythrobalanus, der 

 ogsaa er den l'ormrigeste i Amerika, at der forekommer flest Tilfælde af en større eller 

 mindre Tilnærmelse til Lcpidobalanus, sjeldnere omvendt. Medens saaledes toaarig l'Yugtmod- 

 ning og de golde Ægs Stilling i den øverste Uel af Frugten høre til de Karakterer, som i 

 Elegclen skarpest adskille Krytlirobalanerne fra Lepidobalanerne, er der en lille Gruppe af 

 de førstnævnte, hos hvilke Frugten modnes det første Aar (se S. 3G4, 8eclio 5, Laurifoliæ 

 §2), og der er en anden Gruppe, der ikke alene i enaarig Frugtmodning, men ogsaa i 

 Æggenes Stilling ved Grunden af Frugten slutte sig til Lepidobalanerne (se S. 364 Sectio 6, 

 Lepidobalanus). I disse Arter findes en saa fuldstændig Blanding af begge Underslægters 

 Karakterer, som man kan tænke sig; de have optaget saa meget af Lepidobalanernes Natur, 

 som de kunde uden at høre op med at være Erythrobalaner ; de have kun beholdt disses, 

 rigtignok ogsaa væsentligste. Mærker i Grifler og Ar og de mere underordnede Egenheder 

 i Skaalskællene og Blade. De fleste Arter af denne lille Overgangsgruppe høre til Ege- 

 slægtens sydligste Repræsentanter i Amerika og voxe Syd for den hole Vulkankjæde, som 

 i Costa llica gaaer tværs igjenoem Landet og danner et temmelig skarpt Grændseskjel 

 mellem Centralamerikas og Columblens Floraer — her er, som jeg andetsteds har vist, den 

 nordligste Grændse for flere af de for den sydlige Halvkugle karakteristiske Former (f. Ex. 

 Ounnera insignis Ørst.). — Paa en anden Maade dannes Overgang mellem disse to Under- 

 slægter ved Californiens kristtornbladede Eg (Q. agrifolia) og rimeligvis ved nogle andre 

 endnu kun ufuldstændig kjendte Arter, som synes at slutte sig til denne (se S. 364, Sectio 7, 

 Stenocarpæa). Frugten er hos denne Art aflang og spids og modnes det første Aar 

 som hos Lepidobalanerne, og med disse navnlig med visse Arter af 7/ea;-Gruppen slemmer 

 den ogsaa overens i Bladene, medens den derimod i Griflerne, Æggenes StIUing og Skaal- 

 skællenes Form er en Erythrobalan. — Blandt Lepidobalanerne danne Q. lyrata ved sin 

 kugleformede tykskallede Frugt (se S. 345 f. U) og Q. glabrescens, reticulata, spicata o. fl. 

 ved Formen af Skaalskællene Overgang til Erythrobalanus. 



Underslægten Macrobalanus , der er eiendommelig for Mexico og Centralamerika, 

 hører til de smukkeste og interessanteste Afdelinger af Egene. Dens særegne Forhold i 

 Bygning har man hidtil ganske overseet, og de herunder hørende Arter stilles af De C an- 

 dolle paa forskjellige Steder i Systemet (se S. 370). Den horer til de amerikanske Ege- 



VUeiKk. Sellk. Shr. i Rikke, nalurvldenik. o( milhem. Afd. 9 Bd. VI. 03 



