turkiskan. Detta syntes högst vågad t, ty materialet var 

 alltför inskränkt. Också uppträdde efter hand någre veder- 

 sakare, biand hvilka Holtzmann, som var den ifrigaste och 

 lärdaste, ville bevisa att språket i fråga för ingen del vore 

 tiiranskt.^ utan ariskt! Men nya alldeles oanadt rika fynd i 

 det gamla Assyrien, särskildt af lersyllabarier och språktaf- 

 lor, gåfvo det kraftigaste stöd åt hypotesen, hvilken i Opperf, 

 efter hans expedition till Mesopotamien, fann sin beröm- 

 daste förfäktare. Han uttalade sig preliminärt och har sedan 

 under decennier i alla sina flerfaldiga arbeten vidhållit: 1) 

 att kilskriftens förste uppfinnare varit Turaner, samt 2) att 

 icke mindre än (renne skilda turanska tungomål förekomma 

 på monumenten i skilda trakter, nämligen det protomediska 

 i det fordna Medien, det susianska eller elamitiska (hittills 

 minst kändt) i det forna Susiana och det kasdo-scythiska 

 eller protokaldeiska, närmare kalladt dels sumeriska (af 

 Oppert) dels akkadiska (af Engelsmännen och Lenormant) 

 i Mesopotamien = Tvåflodslandet, Kasdim = Kaldéen. I förbi- 

 gående må nämnas, att jag nyligen underrättats, att Opperts 

 stora mediska grammatik redan blifvit lagd under pressen. 

 Snart torde vi således i minsta detalj känna hans åsigter 

 och bevisen derför, 



Imellertid har hr Lenormant i det redan ofvanför om- 

 nämnda grammatikaliska arbetet trängt akkadiskan på lifvet 

 samt aftvungit dess ljud- och formlära bekännelsen om ett 

 i flera hänseenden märkligt turanskt slägttycke. Man skulle 

 förmoda, att författarn till ett så mödofullt och kostsamt 

 verk, som detta, tagit sig till vara för lättsinnigt godtyckliga 

 teorier, helst han såsom lärd har ett ansedt namn att för- 

 svara, I denna öfvertygelse skref jag 1873 min anmälan 

 derom. Icke desto mindre förljudes till min yttersta förvå- 

 ning från tvenne skilda håll, att auktor väldeliga skall ha 

 tagit miste, t. o. m. i prima principia. "^^Jag har ej funnit", 

 yttrar en finsk linguist, "någon enda omständighet i det af 

 honom beskrifna språket, som ur språkveteiiskaplig syn- 

 punkt skulle berättiga till antagande af dess förvandtskap 

 med de turanska språken,^'' samt vidare: "Äfven de histori- 



