14 



Detta urfolk, hvilket i brist på bättre benämning plägar 

 kallas det proto-mediska, var uteslutande herre öfver landet, 

 ända till de egentlige, iranske, Medernes nedsättning, — en 

 i Asiens historie epokgörande händelse, hvilken sannolikt 

 inträffade i 8:de seklet före vår tidräkning. Ännu länge 

 efter sitt inbrott utgjorde dock Iranerne endast en her- 

 skande, men föga talrik stam. På Achemenidernes tid talar 

 massan af folket fortfarande sitt gamla språk, hvilket åtnju- 

 ter äran att höra till de officiella målen i perserkonungar- 

 nes kansli. Det turanska Medien bevarar icke blott sitt 

 språk, utan ock sitt egendomliga skaplynne, och upphör 

 först mycket sent att, med vexlaude framgång, kämpa mot 

 Zoroasters religion. Genom infiltration af dess idéer i det 

 iranska trosmedvetandet uppkommer denna af Magerne ledda 

 kult, som beskrifves af Herodoius 1,132. 



Man har väl vant sig att använda magismens namn på 

 Zoroasters lära, men det är ett misstag, begånget redan af 

 Herodotus, som hade rest i Medien, icke deremot i det 

 egentliga Persien. Rådfrågas de genuina källorna, så fin- 

 ner man kilskrifterna, som Darius låtit inhugga i Behistun 

 klippan, beteckna de två systemen icke blott såsom skilda, 

 men rentaf som fiendtliga. Magerne med Gaumäta, den 

 falske Smerdes, hade till och med för en tid bemägtigat 

 sig väldet och återinfört sin religion, då Darius förstörde 

 deras altaren. Nämnda inskrift berättar: ''"När Kambyses 

 var i Egypten, förföll folket i ogudaktighet och falska läror 

 blefvo mägtiga i landet, i Persien, i Medien och i de öfriga 

 provinserna . . . Konungaväldet, som beröfvats vår stam, 

 har jag återvunnit, jag har ånyo upprest det. De tempel 

 Gaumäta, magern, förstört, har jag återbygt; jag har gifvit 

 dem åt folket; jag har återställt de heliga sångerna'''' o. s. v. 



Anda från grundläggningen af Achemenidernes rike 

 och under de förste regenterne af denna dynasti, då Per- 

 sernes religion ännu höll sig i all renhet, förefans en djup 

 antagonism mellan det mediska presterskapet, hvars titel 

 var magus, och det persiska, kalladt åthrava. Men denna 

 antagonism aftager småningom under det Persernes lära för- 



