ske guden, är den finske icke blott vattnets och atmosfe- 

 rens konung, men den källa, hvavur hela lifvet utströmmar, 

 en herre öfver lyckliga trollsånger, en motståndare och be- 

 segrare af alla det ondas personifikationer, innehafvaren af 

 all insigt.''' Han ensam känner visdomens runor och ska- 

 pareorden. Dessa ord gilva, liksom ''''det hemlighetsfulla 

 namnet"*' i de akkadiska skrifterna utslaget i all öfvernatur- 

 1ig kuns'«ap, öfvervinna alla förtrollningar. Emot de kraf- 

 tigaste hexerier, sjelfva Lappens, eger han en säker talis- 

 man i den ''"'himmelska stafven"*), — en pendant till de 

 mediske magernes trollspö. 



Äfven från Ilmarinens rike, den gudomlige smedens, 

 på hvars städ himlahvalfvet hamrats, åberopas en anmärk- 

 ningsvärd analogi. Efter att i ett tidigare arbete hafva 

 närmare utlagt riktigheten af Eeksteins iakttagelse huru- 

 som, medan bl. a. de pelasgiske folkslammarne egna dju- 

 pets magter gudomlig tillbedjan ur synpunkten af deras in- 

 flytande på markens alstringsförmäga och fruktbarhet, alle 

 de turanske deremot endast göra det med hänsyn till me- 

 tallernas i jordens inre oömda skatter, framhåller författaren 

 särskildt Akkadernes och Finnarnes hithörande rikt ut- 

 smyckade folktro. Den skilnaden är mindre väsendtlig, att 

 af Akkaderne den förnämste metallurgi.ske guden, Mulges 

 son Nindar, sättes i närmaste förhållande till kopparn, men 

 af Finnarne Ilmarinen och den honom tjenande andevärl- 

 den, till jernet. Ty de tinska metallurgiska legendernas kon- 

 centrering kring nämnda metall, så högt firad i den märkliga 

 Kalevala-sången om jernets ursprung, kan näppeligen vara 

 primitiv, utan sannolikt först efter hand utbildad, sedan fol- 

 ket inryckt i sina nuvarande landsändar. Till och med 

 ett linguistiskt faktum, förutom mytologin, tyckes bekräfta 

 detta, då samma ord, hviiket på akkadiska betyder koppar, 

 urud^ i finskan och lappskan är benämning på jernet, 

 rmita. 



*) Redan Castrén upptog varianten "ilman miekka" med öfver- 

 sättningeii "h. staf", i st. 1". "ilman viitta.'' Kalevala II, 24. 



