2é 



de tidigare rastplatserna före sin flyttning uppfunnit de 

 första grunderna för en grof hierogl^^fism, hvilken under sin 

 utveckling frambragte kilskriftens system; det kände redan 

 då metallernas bearbetning samt förfarandet i vissa nödvän- 

 diga slöjdgrenar. På de fruktbara slätter, der det nedslog 

 sig, blef dess lefnadssätt åkerbrukarns; det egde städer, 

 odlade jorden, skapade vattenledningar och utöfvade alla af 

 en dylik existens påkallade handtverk. Det egde dyme- 

 delst en verklig civilisation, frambragt på egendomligt och 

 sjelfständigt sätt, innan ännu något inflytande gjort sig be- 

 märkbart, vare sig af Kuschiter, Semiter eller Arier. Men 

 denna civilisation kunde icke vara annat än mycket ofull- 

 komlig, så vidt derom låter sig döma af dess eget ordför- 

 råd samt af mängden af helt och hållet kontgjorda ordsam- 

 mansättningar, hvilka akkadiska språket måste bilda för att 

 lämpa sig för en mera framskriden odlings behof. Intet 

 bevisar, att Kaldéens Akkader egde, med undantag af skrif- 

 konsten, en högre eller fullkomligare hyfsning, än de hed- 

 niske Finnarne framvisa i Kalevala, hvari vi redan funnit 

 så många af deras religionsåsigter gå igen. Han tillägger, 

 att denna civilisation väl i förhållande till sin tidiga ålder 

 och andra folks barbari var ganska utvecklad, men sjelf i 

 sin tur blef barbari, i bredd med de framsteg i odling, som 

 efterhand te sig hos andra folkslammar. 



Efter denna närmare precision af sina yrkanden beträf- 

 fande Turanernes civilisation, hoppas hr Lenormant, att 

 inga större missförstånd häröfver mera böra uppstå. Som 

 bekant har den celebre orientalisten E. Renan intagit en af 

 de främste, om icke den främste platsen i motståndarnes 

 led. I sin berömda semitiska språkhistoria (ed. 1 af 1855, 

 ed. af 1863) mer än misstänksamt stämd mot kilskriftsforsk- 

 ningen öfverhufvud, gäckades han dock allra förnämligast 

 med den turanska hypotesen*). Enligt egen bekännelse 



*) Kanske bör jag erinra, att Renans skepsis genljuder äfven 

 i Whitneys välansedda "Vorlesmigeu iib. d. Principien d. vergl. 

 Sprachf. bearb. v. Jolly", men ingalunda i Benfeys Gesch. d. Sprach- 

 wissenschaft. Detta för dem, som döma efter namn. 



