38 



uppdraget att kritiskt skärskåda de grunder, på hvilka kil- 

 skriftforskningen i allmänhet stödde sina påståenden. Efter 

 en allvarlig undersökning godkände han de i Frankrike och 

 England antagna principerna för densamma och stälde sig i 

 ledet bland öfriga kilskrifttolkare. 



Schrader sammanfattar resultatet af sin undersökning i 

 här nämda afhandling sålunda: 1) det fanns i Babylonien 

 jämte det semitiska ett annat, icke semitiskt språk, det 

 Akkadiska ; 2) detta språk tillhör de s. k. agglutinerande 

 språken. Beträffande Akkadernas nationalitet upprepar han 

 sin förut uttalade åsigt (Zeits. D. M. Ges. XXVII), att denna 

 ännu är tvifvelaktig ; '"dock gör, fortfar han, språkets aggluti- 

 nerande karakter, samt en viss (örvandtskap i f)rdförrådet 

 ett turkiskt-tatariskt eller ural-altaiskt ursprung sannolikast."''' 

 Att de assyriska semiterna i Mesopotamien äga en episk 

 diktning och en utbildad mytologi, tillskrifver han infly- 

 tandet från detta icke-semitiska kulturfolk, af hvilket de 

 utan allt tvifvel emottagit sin skrift och mönstret för sin 

 lyriska poesi i de herrliga hymner som man äger på akka- 

 diska, åtföljda af assyrisk interlinearöfversättning; från dem 

 lånade assyrierna äfven paralellismen i verslederna. 



Schraders skrift framträdde före Lenormants, som ut- 

 gör dels en utförlig vederläggning af Halévys påståenden 

 punkt för punkt, dels äfven direkt inlåter sig på frågan om 

 akkadiskans förvandtskap med de ''"'turan sk a"'"' eller ural- 

 altaiska språken, en fråga som han utförligare än någon 

 före honom behandlat. Redan denna omständighet borde 

 för oss vara nog, att närmare taga kännedom om arbetet. 

 Då härtill kommer, att Fr. Delitsch i Litter. Centralblatt 

 anser Lenormant genom i fråga varande skrift hafva 

 klarligen ådagalagt akkadiskans altaiska karakter öfver- 

 hufvud, och den engelske kilskriftforskaren Sayee i tidskriften 

 Academy för 2 okt. 1875 betecknar densamma som ett 

 """■epokgörande arbete''\ har jag ansett så mycket större skäl 

 föreligga, att till omsorgsfull pröfning upptaga de språkliga 

 grunder, på hvilka Lenormant stöder sitt påstående om den 

 föregifna slägtskapen. Sayce yttrar bland annat: ""'Utan 



