33 



blott rördubldiDg bilda freijventativa, faktiva ocli intensiva 

 slammar, på samma sätt som i nominalbildningen härledda 

 ord kunna bildas genom radikalens fördubbling, påminnande 

 om det ungerska föfö mycket hög, af fö hufvud, kiilön- 

 /iUlön individuelt, af kulön särskild, dibcldb, dirihdarab m. 

 il. (ifr. sid. 124). Till dessa verbalrötter kunna nu fogas 

 en mängd olika bildningstafvelser, hvar och en ägande sin 

 funktion såsom Rirlänande verbet kausativ, reciprok, uug- 

 mentativ o s. v. betydelse, alldeles på sätt som förhållan- 

 det är hos de finska, turkiska och flera andra af här nämda 

 språk. Men det egendomliga förhållandet råder i akkadi- 

 skan, att man har hvarandra fullkomligt motsatta sätt att 

 förbinda dessa funktionsstafvelser med verbalroten. Det vanli- 

 gaste konjugationssättet består deri, att dessa partiklar, lik- 

 som äfven personalpronomina, sättas framför radikalen, ett 

 förhållande som Lenormant kallar prépositiv konjugation . 

 Denna utmärker sig dock ytterligare därigenom, att tempus- 

 och numerus-tilläggen, om sådana finnas, ställas efter radi- 

 len. Men äfven en s. k. postpositiv konjiKjation förekom- 

 mer, i hvilken såväl de betydelsen modifierande stafvelserna 

 som personbeteckningen sättas efter radikalen; denna kon- 

 jugationsart är dock sällan bruklig. En tredje konjugation 

 är den perifrastiska^ som använder hjelpverbet men ''vara'''' 

 och ersätter passiven. Af dessa verbformer likna de två 

 senare konjugationssättet i de finsk-ugriska och turkisk-tata- 

 riska spr°iken. Den prepositiva konjugationen åter finner 

 sin motsvarighet i mandschuiskan, som förbinder de skilda 

 elementerna i följande ordning: personalpronomen — radi- 

 kal — tempus-tillägg. Castrén och Max Muller betrakta mon- 

 goliskan och mandschu såsom representanter för det turan- 

 ska verbets äldsta gestaltning, i hvilken personalpronomen, 

 så framt detta uttryckes, alltid sättes före verbstammen. I 

 burjätiskan samt hos tunguserna vid Njertsehinsk har man 

 dock redan begynt foga pronominerna efter själfva verbet, 

 såsom Castrén antar genom inflytande från jakutiskan. Van- 

 ligen bortlemnar man dock hela pronominet, hvarigenom 

 verbet får utseende af att vara impersonelt, ett drag som 



3 



