37 



vUä C''myckeP'), turk. lm\ mong. nar men äfven t., ut, ut, och i 

 de samojediska språken #, en aspiration', ostj. samoj. la väl lå- 

 nad från turkiskan, tungus. /, kärnas, samojed. san, hvilket nära 

 öfverensstänimer med tschuv. sam^ och ännu derliliye', sanno- 

 likt en kollektivform, enligt Castrén. Anmärkningsvärd är lik- 

 heten mellan akkad. mes och sutf. mas i det beslägtade mediska 

 språket, hvilken der användes för bildningen af kollektiva, mes 

 sjelf har såsom radikal betydelsen "''^mycken, talrik''"' och det an- 

 dra i)luraltecknet eiie den af ''''samling, förer.ing.'''' 



Bildningen af dnalis sker genom fogandet af räkneor- 

 det kas två till stammen: si-kas de begge ögonen, en bild- 

 ninii som Lenormant anser föreligga äfven i de öfriga språ- 

 kens dual-former: lappskan ^. jur. samojed. lia\ g, /i", tawgi 

 gal, ostj. sam. g, k^ ostjak. /»;««, gan. Redan förut har Bol- 

 ler sökt härleda dualistecknet i lappskan och ostjakiskan ur 

 räkneordet kat två. Stundom bildas åter den akkad plura- 

 len genom ordets fördubbling, ett förfaringssätt som återfin- 

 nes i några af de äldsta pluralformerna i mandschuiskan. 



Den engelske kilskriftforskaren Sayce har för två år 

 sedan i Zeitschrift der D. Morgeni. gesellschaft sökt uppvi- 

 sa likheter mellan de akkadiska räkneorden och motsvaran- 

 de altaiska. Sedan dess har likväl kännedomen om de för- 

 ra gjort betydande framsteg, och L anser på grund af sina 

 jämförelser benämningarna för 1 — 7 vara nära beslägtade. 

 Jag kan ej ingå på ett närmare skärskådande af talen i hit- 

 hörande språk, utan vill blott framhålla den af L. påpekade 

 likheten, der denna visar sig störst. Så närmar sig akk. id 

 1 till ostjak. it\ akk. kas 3 = ostjak. kat\ ak. is 3 ^= 

 tschuv. visse, jakut. ws; ak. håra 5 = uij^ur. bis (turk. tat. 

 S öfvergår i flera finska språk till r); ak. «s 6 = vog. kot^ 

 ung. hat'^ akk. seswa 7 = mord. sisem. I afseende å dessa 

 jämförelser bör märkas, att de skilda grenarne af den al- 

 taiska stammen icke sinsemellan uppvisa någon stor likhet 

 i räkneorden. Ville man häri se ett stöd för påståendet att 

 de icke äro beslägtade, så vore sådant förhastadt. Schott 

 har i sin undersökning om räkneorden i den tinska språk- 

 klassen för mera än tjugu år sedan ådagalagt, att flera af 



