76 



Om Ri tages så stor, att C kan betraktas som försvin- 

 nande liten i jemförelse dermed, så blifver den senare ter- 

 men i högra membrum af eqv, 6 så liten, att den kan sättas 

 = 0. Denna term betecknar cosinus för den vinkel /?, som 

 normalen till ytan gör med q uti någon punkt af cirkelperi- 

 ferin med iadien i?/, ju större R^ blifver, desto mera när- 

 mar sig fi till 90° och således cos/J = 0. Vi kunna derför 

 sätta kraflkomponenten i riktningen C 



Denna kraft verkar på en i afståndet C (änkt elektrisk 

 enhet, men om nu i detta afstånd finnas Ji" elektriska en- 

 heter, så blifver kraften tydligen 



En likartad betraktelse, anstäld med den andra ytan 

 som utgångspunkt, gifver samma resultat. 



Analogt med föregående få vi kraften k^ vid eqvatorn, 

 om förut angifvet beteckningssätt för yttätheterna på de 

 bägge konduktörerna bibehålles, 



Förhållandet emellan dessa krafter blifver, om de ofvan 

 uppgifna värdena för yttätheterna insättas, 



således 19 "/o större" vid polen än vid eqvatorn. 



Tages hela systemet i betraktande, så erhålles potential- 

 funktionen för hvilken punkt som helst af jordytan på en 

 punkt belägen oändligt nära intill densamma 



Delta värde af potentialfunktionen framgår ur följande 

 sats. ') Om vi hafva en buktig yta, hvars elektriska yttät- 

 het är föränderlig, så blifver dess potentialfunktion F^ på en 

 oändligt nära belägen punkt, som tankes ligga på en normal 



') Satsen finnes bevisad af Clausius uti "Die Potentialfunction 

 und Das Potential". Leipzig 1867 § 28 till 33 pag, 64 och följ. 



