ljusets afstånd från jordytan vore ända till 80 ä 100 kilo- 

 meter, så strider detta ingalunda emot våra åsigter, ty om 

 ock ledningsförmågan vid 5'"'" pression är i sitt maximum, 

 så följer ej deraf att Ijusfenomenet omUr. denna pression skall 

 lättast uppträda. Detta är neml. beroende af det genom 

 strömmen utvecklade värmet, som bringar gasmolekylerna atl 

 glödga, hvilket åter kan åstadkommas af en desto svagare 

 ström, ju mera förtunnad gasen är, emedan den värme(jvan- 

 titet, som för gludgningen behöfves, då är mycket mindre. 

 Polarljusbågens och strålarnes stora afstånd från jorden be- 

 visar sålunda endast, att den öfre konduktorn har en betyd- 

 lig utsträckning i höjd ; dock framgår af polarljusets allmänna 

 uppträdande, som visar att fenomenet vanligen tager sin bör- 

 jan uti de nedre lagren af sagde konduktör, (det börjar i 

 regeln med en båge, som sedan fortsattes uppåt af strålar 

 eller böljande ljuskast), att luftkouduktorns nedre lager spela 

 den vigtigaste roleu. Den ström, som går ifrån dess öfver- 

 sta lager, förorsakas skenbarligen af den, genom strömmarna 

 ifrån dess nedre lager emot jorden, störda jemvigten. Utjem- 

 uingen ifrån de öfre till de nedre lagren synes försiggå tem- 

 meligen snabbt, att dömma af polarljusstrålarnes korta fort- 

 varo i jemförelse med sjelfva bågens, hvilket ock i sin mon 

 bevisar deras underordnade betydelse för sjelfva det hufvud 

 sakliga fenomenet eller den elektriska strömmen ifrån luft- 

 konduktorn till jorden, (jeuom hela det mellanliggande luft- 

 lagret. 



Om polarljusets dubbla periodicitet, en 10-årig och en 60- 

 årig, som med ganska stor bestämdhet synes framgå ur sam- 

 manställningar af observationer, gjorda af Hrr Wolf, Loomis 

 m. fl., vilja vi endast i korthet yttra oss. Den ofvan fram- 

 stälda teorin utgår ifrån den förutsättning, att polarljuset är 

 ett fenomen, som helt och hållet tillhör vår jord, och föror- 

 sakas af krafter verksamma på henne. Det system af tvänne 

 konduktörer, jorden och det luftförtunnade rummet, som i 

 denna teori blifvit antaget, utesluter ej möjligheten af direkt 

 eletrisk inverkan från solen och planeterna, hvilken blifvit 

 betraktad som orsak till den periodiska vexlingen, men an- 



