92 



icke alltid anträffats hos kraniologerna. Förekomsten af olika 

 kranieformer hos folk, som tala samma eller befryndade tun- 

 gomål, förklara de vanligen antingen genom antagandet af 

 uppblandning af en lägre stående folkstam med en högre, 

 hvarigenom den förra småningom erhållit den sednares kra- 

 niologiska egenskaper, eller genom antagandet att en folk- 

 stam afklädt sig &in nationalitet d. v. s. öfvergifvit sitt ur- 

 sprungliga språk och antagit en annan folkslams tungomål. 



Uppblandningen (i djurskötseln kallad croisering) är 

 visst ett moment, som ej bör förbises och af de linguistiska 

 etnologerna ej heller blifvit förbisedt. Sålunda medgifves 

 det, att det tatariska blodet hos de osmaniska Turkarne något 

 uppblandats med tscherkessiskl, armeniskt, grekiskt och sla- 

 viskt. Likaså kan det ej bestridas, att i de finsk-ugriska 

 Magyarernas ådror delvis, om ock i ringa mängd, flyter ger- 

 maniskt, slaviskt och romaniskt (valachiskt och italienskt) 

 blod. Men klart är dock, att en sådan uppblandning föga 

 förekommit utom de högre (krigare- och höfdings-)kaster- 

 nas område och att det främmande blod som sålunda finnes 

 t. ex. i dessa nationers ådror förhåller sig till massan af 

 hvardera nationen som droppen till hafvet. Hvad ett sådant 

 förhållande influerat på deras kianiologiska habitus, är svårt 

 att säga. Att i detta afseende andra orsaker, orsaker af kul- 

 turel art, verkat vida kraftigare synes bland annat af det 

 nyss anförda förhållandet mellan Ostjakerna och Karelarne. 

 Ostjakerna torde kunna anses befinna sig på den ursprung- 

 liga eller ursprungligare ståndpunkten såväl i kraniologiskt 

 som kulturell afseende. Karelarne förete en ädlare gestal- 

 tad kranieform, men hvarken historia eller språkforskning 

 skola någonsin kunna ådagalägga att de blifvit uppblandade 

 med någon ädlare eller med någon utom den ural-altaiska 

 stammen stående ras. Man kan då endast antaga, att den 

 jemförelsevis högre kulturgrad, till hvilken slumpen eller 

 inneboende anlag fört dem, äfven är orsaken till den ädlare 

 kraniebildning, de nu hafva. 



Det sednare af de två nyssnämnda antaganden, hvari- 

 genom kraniologerna söka förklara olikheten i kranieformen 



