J30 



väl ådagalägga, och som endast Bellman, men i lägre sfärer, 

 gett prof på, — elt originelt ocli spontant snille. För att tala 

 Franzéns språk kan man säga att Lidner uppträdde på den 

 svenska parnassen som en främmande fogel, hvilken infinner 

 sig i lunden och med sin ovanliga sång väcker allmän u])p- 

 märksamhet. Hans sång var jiå engång mödolösare och 

 fulltonigare än de andres, men den innebar ock en sfor 

 rikedom på känshn-, och bland dessa några af en ny, en 

 verklig löpelds natur. För att nämna en af dem, behöfver 

 jag blott erinra om denna helsning till Nordamerikas unga 

 förbund : 



Må slafven i sin sång ett lättköpt smicker blanda! 

 Min gudom Frihet är. Med denna frihetsanda 

 Jag helsar dig, o Folk, som henne lifvat har! 

 Du starka himlaeld! ehvar du börjar brinna, 

 Till halfgud älskarn höjs och flickan till hjeltinna, 

 I kojan kämpen föds, och gubben, matt och tung. 

 Sin krycka kastar bort, tar svärdet och blir ung. 

 För tusen folkslags väl sitt blod till offer gifva 

 Och villigt dö för dem, som skola födde blifva, 

 Gudomeliga dygd! det måtte vara stort, 

 Det måtte vara Ijuft, när sjelfve Gud det gjort. 

 Man kan icke misstaga sig om ursprunget till dessa känslor, 

 då redan tonen anger det. Det är Rousseaus idéer, som nu 

 hinna norden och i Lidner erhålla den första vigda tolken. 

 Gentemot en sång, som klang så hänförande och ka- 

 stade så tändande tankar ibland dagens löjen, qvickheter 

 och kritik, förstummades de betänkligheter man i Stock- 

 holms vitti-a kretsar kunde hysa angående Lidners styl. 

 Endast i förblommerade ord vågade Gustaf Regnér i Svenska 

 Parnassen antyda bristen på enhet och hvad han kallar ny- 

 heterna i denna poesi, men hvad än Kellgren månde hafva 

 tänkt om den fragmentai-iska diktionen i Spastara, om oegent- 

 ligheterna i hans bildspråk och de påtagliga öfverdrifterna i 

 hans känslouttryck, så iakttog Stockholmsposten den djupa- 

 ste tjstnad, huru än Thorild med sina bästa stickord sökte 

 utmana honom. Men än djujjare betänkligheter måste Lid- 



