132 



framstår han väl icke heller här. Nedskiifiia stundom un- 

 der nätter, då skalden icke befann sig i den bästa sinnes- 

 författning, äro de gulnade bladen icke desto mindre vittnen 

 om en rikt begåfvad andes strid, och de må så mycket 

 hellre blifva hörde af oss, som hans trogne hjelpare i denna 

 strid voro mestadels vare landsmän. 



Hvilka betänkligheter Lidners moraliska hållningslöshet 

 än må hafva väckt hos allvarlige och vittre läsaie, sa egde 

 hans sångmö en beundrande krets, hvara tillgifvenhet deraf 

 föga minskades. I Lidners skaldskap fanns någonting, som 

 på det qvinliga sinnet öfvade en omotståndlig tjuskraft. 

 Atterbom intygar att i hans ungdom funnos öfverallt i byg- 

 derna läsarinnor, som liknade den Lidona, om hvilken Fran- 

 zén sjunger: 



— — — så mången månskensnatt 



Med Lidner i sin hand hon satt 



Och gret förtjust och drömde vaken. 

 Ty egde Lidners skaldmö nog litet af manlig sjelfbehersk- 

 ning, så egde hon nästan ett öfverflöd på ömma och rörande 

 känslor. Frihetskänslan och patriotismen hade mestadels 

 förklingat från hennes lyra, då den ännu egde ömma och rö- 

 rande toner för kärleken i situationer, sådana som Abelards 

 och Eloisas, Romeos och Julias, Ru stans och Sulmas, och 

 det fanns en art af kärlek, den samma som han förherrligal 

 i Spastaras moderliga sjelfuppoffring, i Medeas moderliga 

 qval, för hvilken lyran ännu egde en sträng, sedan den i 

 öfrigt gaf ifrån sig blott brustna och rasslande ljud. Kom 

 dertill den föreställningen att Lidner var, såsom han sjelf 

 tydligen lät förstå, n)ycket olycklig och äfven förföljd, så 

 kan man lätt tänka sig i hvilken fängslande, vemodsfall dager 

 bilden skulle frams'å af den unge skalden, som "likt tåla- 

 modet vid en graf" prisade himlen i sin smärta och sjöng: 



Då han ej guld och anor gaf, 



Gaf han mig lyran och ett hjerta. 

 Sjelf var Lidner väl medveten om denna sympati, och 

 med den brist på sjelfkänsla, han mer och mer röjer, var 

 han icke heller sen att begagna sig deraf. '''Det sköna slag- 



