139 



till hemorten, välförsedd med prenuinerationssedlar, och kor- 

 respondensen går derefter på Mäntsälä. För skalden gick 

 det under påföljande höst, om möjligt, sämre än förr. '''Oak- 

 ladt sina löften gifua åt herr Majoren'"", klagar han den 13 

 Nov., ''■'har haron Armfelt alltsedan visat sig så kall, att jag 

 oj mer söker hans protektion. Ej den n)insta grace har jag 

 nuit af honom. Sehröderheim återigen krusar, kysser mig 

 och lofvar, om jag blott vill återkomma. Nu är äfven han 

 i Upsala. Jag är således öfvergifven. Längesedan förlorad, 

 liade ej herr Majoren och fru Lestral varit*\ Prenumeratio- 

 nen inbragte honom mindre än han väntat, och får man tro 

 honom, skall han äfven råkat ut för bedrägliga vänner, som 

 uppburit prenumeration utan att lemna honom medlen. En 

 student från Åbo skall hafva emottagit 30 prenumerations- 

 sedlar för att der försäljas, men sedan aldrig låtit höra af 

 sig. Han ernår derför publicera i Stockholmsposten listan 

 ])å de prenumeranter han erkänner, såsom också verkligen 

 belinnes hafva skett den 15 Nov. och påföljande nuujmer: 

 listan öpi»nas ganska riktigt af fruarna Möllersvärd och Le- 

 strade samt major Möllersvärd. Denna motgång i prenume- 

 rationsaffären "af anledninu; till en bitter klagan från skal- 

 (lens sida och den enda, hvilken han synes med något fog 

 kunna likta emot sin samtid, ehu)'u visserligen med Lidners 

 affärsvanor det dock kan vara svårt att afgöra, huruvida ens 

 i detta fall någon synnerlig skuld ligger hos andra än ho- 

 nom sjelf. 



Med det lefnadssätt jag nyss tecknat enligt hans egna 

 fortroliga meddelanden, gick det långsamt framåt med de 

 förebådade skaldeverken, och för en skald med mindre 

 stark och omedelbar bildningsgåfva hade väl under dylika 

 förhållanden än mindre kommit till stånd. Lidners fantasi- 

 verld var till en stor del, såsom jag nyss antydde, en fjer- 

 ranliggande, al verkligheten oberoende verld, och kunde 

 derför ännu en tid tjena hans ande som en fristad, der skal- 

 den i diktandets ögonblick förgät menniskans elände och 

 brist. Den förra hälften af Yttersta domen innehåller 

 storartade skönheter, hvilkas tillkomst under .sådana yttre 



