144 



Ack! jag vill ej beundrad blifva, 

 Men äiskad — — hvilken himmel, Gud!'''' 

 Derpå tillägger han: ^'Hur jag yrar! Det är minnet af Ers 

 Nåd, som gör mig munter; jag glömmer mig en stund — 

 och återfaller sedan desto djupare i mitt elände. — Nu alf- 

 varsamt! Det är ovisst hvad med mig sker, sedan mina ar- 

 beten äro utgifna. Törhända min rol är då utspelt, och för- 

 hängslet fälles för evigt ner; så att, då man efter mig frå- 

 gar, skall det heta: han liar varit. — Måtte då vid genom- 

 läsandet af den olyckliga Sulmas händelser Ers Nåd på- 

 minna sig men vi råkas ju? Huru ofta har jag ej 



önskat vara det moln, som af åskan krossas — men vore 

 jag ett moln: jag skulle i luftens omätliga haf simma till 

 Finland, och försmälta öfver Ers Nåds ängar och trädgårdar 

 i vederqvickande regn. Kanske en droppe föll i den lil- 

 jans sköt, som sedan af Ers Nåd upplockades och kystes"""*. 



Så föga lefde Lidner i sin verkliga situation att han 

 förgät det han egde ringa utsigt att den 12 Jan. komma 

 fram son) regn till Mäntsälä, der sannolikt också inga liljor 

 skulle i trädgårdarne uppfångat honom. Men också förgingo 

 vintern, våren och sommaren innan han kom sig åstad. Man 

 hade förmått honom att genom en sex veckors brunskur 

 på Djurgården förbättra sin helsa eller snarare sin diet, då 

 han en vacker dag betin nes vai'a försvunnen från Stockholm, 

 för att en annan dag återfinnas på Boxbacka i närheten af 

 Helsingfors. 



Tillfället medger icke att följa Lidner på hans färder 

 i Finland bland de gamla vänner, han der egde, och de 

 nya, han der förvärfvade sig. Öfver affärden, liksom öfver 

 hela denna episod af hans lif, kastar brefsamlingen en icke 

 ovigtig belysning. Sedan kan hösten och vintern om uppe- 

 hållit sig på Mäntsälä gård och Sveaborg, anlände han till 

 Åbo i akt och mening att derstädes låta trycka Yttersta 

 domen, som ändtligen nått sin fullbordan, samt att derefter 

 lemna fäderneslandet. I den vackra dedikationen till kun- 

 gen, som föregår denna dikt, är han fortfarande den för- 

 följda svanen, som klagar ^^förrän sin vass han öfverger'*', 



