147 



IV. 



Om iiulivideii i iniiieralrikcl. 



Af F. J. W i i k. 

 (Furedrag vid Vetenska[)Ssocietetens årsdag den 29 Ajiril 187G.) 



Det finnes i naturen ett område, som i allmänhet torde 

 vara mindre kändt, mindre beaktadt, än det synes förtjena: 

 detla område är den oorganiska naturen, mineralriket. Åt- 

 minstone torde väl denna del af naturen kunna sägas vara 

 mindre allmänt bekant än den organiska naturen, vext- och 

 djurriket. Det är visserligen sant, att denna sednare natur 

 står menniskan närmare än den förra. Men betänka vi, att 

 det är den oorganiska naturen, som utgör den fasta grund- 

 val, på hvilken den organiska hvilar, att denförutan hvarken 

 vexter eller djur eller menniskor skulle kunna existera, så 

 måste (let väl dock medgifvas, att äfven den är utaf en 

 omätlig betydelse, att äfven den är värd vår uppmärksam- 

 het. Det är med afseende härpå jag ber att få lemna en 

 kort framställning af densamma, särskildt med hänsyn till 

 det, som deri motsvarar individen i den organiska naturen, 

 d. ä. kristallen. 



En omständighet, som väl ock i sin mån bidragit till 

 att göra kännedomen om den oorganiska naturen mindre 

 allmän än den om den organiska, är att de oorganiska na- 

 turföremålen i allmänhet äro mindre tydligt utpräglade i af- 

 seende på sina former, mindre lätt igenkänneliga än de or- 

 ganiska. Ja vid första ögonkastet kunde det möjligen sy- 

 nas som om hela denna natur bildade endast en oordnad 

 massa, ett enda stort oredigt chaos. Och dock har det lyc- 

 kats vetenskapen om denna del af naturen, isynnerhet under 

 innevarande sekel, att visa, att äfven här samma ordning, 

 samma lagbundenhet är rådande, som öfverallt annorstädes 

 i naturen. Det var i sednare hälften af förra seklet, som 

 en ny väckelse gafs åt den oorganiska naturens studium ge- 



