150 



de på andra ställen t. ex. i de skandinaviska och schveiziska 

 fjälltrakterna varit utsatta för djupt ingripande revolutioner, 

 h varigenom deras ursprungligen vågräta lager blifvit upp- 

 höjda, omböjda och förskjutna, så att de äldre, ursprungli- 

 gen underliggande kommit att ligga öfverst, t. f, hvaraf geo- 

 logen här har den största svårighet vid försöket att utreda 

 det ursprungliga, normala läget. Härvid har han nu en stor 

 hjelp af de fossilier eller lemningar af utdöda djur och vex- 

 ter, som finnas inbäddade i de af vattnet afsatta lagren. 

 Men dessa saknas helt och hållet uti de äldsta, och detta 

 är den förnämsta orsaken till att Finlands geologiska förhål- 

 landen, likasom andra primitiva terränger, ännu äro så litet 

 utredda, jemförelsevis med dem, som utgöras af de fossil- 

 förande formationerna. Ty likasom den allmänna verlds- 

 historien föregått Archeologin, så måste man finna det i sin 

 ordning, att kännedomen om de fossilförande formationerna 

 föregått den om de primitiva, de Areheiska, såsom de ame- 

 rikanske geologerne kalla dem. 



Lyckligtvis finner man dock uti sjelfva konstitutionen 

 af de primitiva formationerna en ersättning för saknandet 

 af fossilier. Under det att nämligen de sedimentära, fossil- 

 förande formationelMia för det mesta bestå af mineralier i 

 ett högst fragmentariskt eller förändradt tillstånd, hopfogade 

 till sandstenar, lerskiffrar och kalkstenar med deras otaliga 

 varieteter och blandningar, så utgöras de primitiva formatio- 

 nerna af flere eller färre kristalliniska bergarter, grupper 

 eller familjer, om man så vill kalla dem, bildade genom 

 aggregation at två, fre eller flere olika mineralier i form af 

 verkliga mer eller mindre tydligt utpräglade individer. 



Man finner således, att kännedomen af kristallen eller 

 individen i mineralriket är för studium af de primitiva kri- 

 stalliniska bildningarna af lika stor vigt, som kännedomen 

 af fossilierna är det för studium af de sedimentära. 



Att man verkligen kan kalla kristallen för mineralri- 

 kets individ framgår deraf, att hos densamma likasom hos 

 vext- och djurindividen ett inre samband eger rum mellan 

 form och innehåll. Det finnes visserligen i mineralriket be- 



