J. J. Nervänders galvanometer. 73 



redogörelse för ett antal försök, hvilka blifvit utförda för att visa instrumentets 

 användbarhet. 



Den Schweiggerska galvanometern bestod af en parallellipipedisk ram 

 omlindad med isolerad koppartråd, multiplikatorn, och en inom ramen i hori- 

 zontalplanet rörlig magnetnål, som vanligen var upphängd på en silkes- (co- 

 con-) tråd; det hela omgafs af en glasklocka för att skydda den rörliga nålen 

 för yttre luftströmmar. Nålen var ofvantill försedd med en index, hvilken på 

 en graderad cirkel utvisade dess läge. — Vid användningen uppstäldes ramen 

 så att koppartrådshvarfven voro parallella med magn. meridianen och sålunda 

 äfven med magnetnålens axel, vanligen sammanfallande med linien 0° — 180° på 

 den graderade cirkeln. När en galvanisk ström inledes i multiplikatorn, så 

 aflänkas magnetnålen en viss vinkel, som i allmänhet beror af den galvaniska 

 strömmens styrka, men äfven af en hel del andra omständigheter, hvilka 

 hufvudsakligen ligga uti instrumentets konstruktion. 



Om aflänkningsvinkeln endast utgör några få grader, så kan strömmens 

 styrka anses vara proportionel mot densamma. Då afläsningen skedde på en 

 vanligen i halfva grader indelad cirkel, så kunde den icke ske med större 

 grad af noggranhet än 0,1 af en grad, och då aflänkningsvinkeln oftast öfver- 

 steg det värde, inom hvilket den var proportionel mot strömstjTkan, så blefvo 

 mätningarna med detta instrument ganska osäkra. För att afhjelpa detta hade 

 några forskare, bl. a. Becquerel och Nobili, på grund af särskilda undersök- 

 ningar af sina respektive instrumenter, uppstält tabeller för strömstyrkan vid 

 olika utslagsvinklar. 



Det är lätt insedt att olägenheterna vid användningen af detta instrument 

 voro ganska stora och det var därför högeligen behöfligt att förbättra det- 

 samma. 



Nervänder förfor sålunda att han till först anstälde ett stort antal försök 

 med en Schweiggers galvanometer för att utforska lagen för afvikningsvinkelns 

 beroende af strömstyrkan och genom kalkyl erhålla en formel, som uttryckte 

 denna lag. Enligt hans egen utsaga lyckades han äfven häri, men den for- 

 mel, till kvilken han kom, var mycket invecklad och „pinsam" att använda. 

 Utom sina egna försök hade han för pröfningen af formeln äfven användt 

 observationer, hvilka Becquerel och Nobili utfört. 



Undersökningen ledde Nervander till att söka konstruera ett instrument, 

 uti hvilket magnetnålens utslag på ett enkelt sätt angåfvo strömmens styrka. 



Hans tidigare arbeten kommo honom härvid väl till pass, ty det var tyd- 

 ligt genom dem att den lag, som instrumentet borde följa, var den att ström- 

 styrkan skulle vara proportionel mot tangenten för afvikningsvinkeln. 



