74 S. Lemström. 



Den hufvudsakliga förändring, som af Nervander vidtogs, bestod däri att 

 han, i stället för att upplinda den isolerade ledningstråden på en parallellipi- 

 pedisk ram, upplindade densamma på en cylindrisk dosa, hvarigenom den 

 inom dosan rörliga nålen, i sitt aflänkade läge, kom att jämnare påverkas af 

 strömmen. 



Utom denna förändring införde Nervander ett antal andra förbättringar, 

 dels på grund af egen erfarenhet, dels på grund af de uppgifter, som blifvit 

 publicerade af Oersted, Becquerel, Nobili och Fechner. Dessa hänföra sig 

 hufvudsakligen till följande omständigheter: 



1° inrättades instrumentet så att pröfningen af dess användbarhet blef 

 lätt att verkställa. För detta ändamål användes i multiplikatorn en 

 af tvänne, lika långa och lika tjocka, väl isolerade trådar saniman- 

 tvinnad ledningstråd, som med stor omsorg lindades omkring den 

 cylindriska dosan, så att hvarfvens antal på bägge sidor om midtel- 

 linien blef lika stort, äfvensom att en liten cirkelformig öppning i 

 dosans medelpunkt blef fri för att genomsläppa en fin metallcylinder, 

 afsedd för magnetnålens upphängning. 

 2° försågs instrumentet med en inrättning, hvarigenom trådlagren med 

 hög grad af noggranhet kunde inställas parallelt med magnetiska meri- 

 dianen. För detta ändamål göres multiplikatordosan rörlig omkring 

 en vertikal axel och vridningens storlek bestämmes genom två eller 

 fiere nonier, hvilka ligga imot den graderade cirkeln. 

 3° försågs instrumentet med en egendomlig nonie för att uppdrifva nog- 

 granheten af afläsningen af deviationsvinkeln och för att vid densam- 

 ma undvika parallax. Jag anser ej nödigt att anföra närmare de- 

 taljer af dessa senare inrättningar utan hänvisar till själfva afhandlingen. 

 Pröfningen af instrumentet hänför sig först till säkerheten af isolationen 

 och därefter till den lag, som aflänkningsvinklarne följa i förhållande till ström- 

 styrkan. Jag förbigår den förra, men skall i korthet anföra den senare delen 

 af pröfningen. Kallas ändarne af den ena (sammantvinnade) tråden i multi- 

 plikatorn 1 och 2, samt motsvarande ändar af den andra tråden 3 och 4, så 

 så förbands t. ex. + polen af en stapel med 1 och — polen med 4, hvar- 

 jämte ändarne 2 och 3 nedsänktes i samma qvicksilfverkopp. Härvid erhölls 

 ett utslag, som må kallas (3. I andra delen at försöket förbands + pol med 

 1 eller 3 och — pol med 2 eller 4 ; hvarjämte en tråd fullkomligt lika med 

 en af de sammantvinnade trådarne infördes i ledningsbanan. Kallas den ob- 

 serverade vinkeln i detta fall a, så bör, om den supponerade tangentlagan äger 

 sin riktighet, 



